- Dakle deco, sedite li udobno?
- Onda ću početi.
- Ova priča je počela pre više hiljada godina...
ali je o samo 7 dana.
- Jako davno, ništa nije postojalo od danas poznatih stvari...
Sunce, mesec, zvezde, Zemlja životinje i biljke...
nijedno nije postojalo. Samo Bog.
Dakle, samo on ih je mogao stvoriti. I stvorio ih je.
ONI OSTALI
JERSEY, KANAL-OSTRVA, 1945
Koja faca je bio taj Simpson!
Šta li je sa njime?
A šta bi... Mrtav je kao i ostali.
To su bila lepa vremena.
G. Tuttle, vaša kosa!
- Da? - Dobro jutro, gospođo.
- Mi smo došli ... - O, da, naravno.
Uđite.
Nisam vas očekivala tako rano.
- Vi ste...? - Ja sam Bertha Mills. A ono je Edmund Tuttle.
- Drago mi je da vas mogu upoznati, gospođo. - Vi ste vrtlar, je li?
Tako je, vrtlar.
A ova gospođica je Lydia.
Imate iskustva u posluživanju?
Neka vas anđeosko lice ne zavara.
Starija je nego što izgleda.
Znate peglati?
Šta je problem? Pojela vam maca jezik?
Ne ume da govori, gospođo. Jadno siroče je nemo.
- Ali uveravam vas da je vrlo dobra radnica. - U redu.
Dobro. Za vreme rada se ionako ne priča. Pratite me.
Gđa. Mills i gospođica će ovde spavati u sobi na vrhu stepeništa.
- Vi pak, G. ... - Tuttle, gospođo. - Da, Tuttle.
Možete spavati u staji... pozadi.
Kao što vidite kuća je u dosta lošem stanju pošto je posluga nestala pre dve nedelje.
- Mislite, jednostavno su isparili? - Tako nekako.
Otišli su bez reči, ni nadnicu nisu uzeli. Samo su nas ostavili.
- To je dosta čudno.
Uskoro ćete uvideti, da ova kuća nije baš idealan dom.
U oglasu sam tražila iskrene i vredne poslužitelje.
Nema od nas iskrenijih i vrednijih sluga, jel tako G. Tuttle ?
O, da. Mi smo jako iskreni. I naravno čvrsto radimo.
Kuhinja.
Ja doručkujem u 8, a deca u 9.
Ručak je u 1 sat, a večera u pola 8.
A Gospodin, gospođo?
Gospodin je otišao u rat pre godinu i po.
Nisam čula ništa o njemu od kraja borbi.
- Ko će od vas kuvati? - Jako žalim gospođo.
Nadam se da vam se kuhinja dopada?
Dobro pazite šta radim.
Ne smete otvoriti nijedna vrata, dok ne zatvorite prethodna.
To je esencijalno, i nije tako jednostavno kao što se čini.
Ima 15 raznih ključeva za 50 vrata od kuće. Morate upamtiti, koji je za koje područje.
Gđo. Mills, sutra ujutro vama poveravam ključeve.
Da, gospođo.
Muzička soba. Ovaj stari klavir je već bio tu, kada smo se uselili.
Ne dozvolite, da se deca igraju sa njime. Njegov zvuk me sluđuje.
Tišina je jako cenjena u ovoj kući.
Ovde nećete videti ni telefon, ni radio, ništa, što bi poremetilo tišinu.
O... i ni struja nije uvedena.
A ratu su je Nemci isekli, tako da smo naučili da živimo bez nje.
- Nastavimo. - Gospođo, nije potrebno da nam pokažete sve. - Jeste.
Jeste. Često se jedva vidi.
Teško je reći, da li je to sto, stolica, vrata...
ili dete koje igra žmurku, u šta ste se sapleli.
Kako to mislite, gospođo?
Možda bi trebala da vam predstavim moju decu.
- G. Tuttle, pogledajte baštu. Alat je u šupi. - Da, gospođo.
Navucite zavese. Sve.
Došite.
Čekajte ovde.
Ma šta se dogodilo, ne razvlačite zavese.
Buđenje, deco.
Ajde. Zatvorite oči, spojite ruke.
Neka je blagosloven Isus, kome se molim, pred kim sam na kolenima.
Neka je blagoslovena Sveta Devica, koju pozdravljam sa pravom verom.
Isuse, Marija, štitite me, dok ne stignem do svetla.
- Još su malo pospani. - Kako lepa deca.
Dakle?
- Šta se kaže? - Dobar dan.
Dobar dan.
Zdravo deco.
Ja sam Gđa. Mills, ali možete me zvati Berta, ako hoćete.
- Kako se vi zovete? - Anne. - Nicholas.
Anne i Nicholas.
Kako lepa imena!
Ti ćeš nam biti nova dadilja?
Da, dragi moji. Ja sam vaša nova dadilja.
Vreme je za doručak. Lydia, idi u kuhinju i zatvori sve kapke.
- Lekari još nisu pronašli objašnjenje. - Za šta?
Za njihovo stanje.
Deca su izuzetno alergična na svetlo.
Ne smeju biti izloženi jačem svetlu od ovoga.
Inače će im za par minuta pozliti. Počinju da se trzaju...
i da se guše.
- Može biti i kobno. - O, Bože.
- Ovaj dvopek nije dobar. - Zašto ne?
Ima čudan ukus. Ranije nije bio takav.
Zato što su ga ranije drugi pravili.
Nikada se neće vratiti?
- Ne, više se neće vratiti. - Isto kao i tata.
Tata će se vratiti.
Gđo. Mills, znaš, tata se bori u Francuskoj.
- To je svetski rat, ali ja znam da je u Francuskoj.
Dosta brbljanja, završite doručak.
I ti ćeš nas napustiti?
Naravno da neću. Zašto bih vas ostavila?
I ostali su to rekli. Ipak su otišli. I onda se desilo.
Ne pričaj.
Zašto, Anne? Šta se dogodilo?
Mama... poludela je.
- Ništa se nije desilo. - Jeste. - Nije! - Jeste!
Tišina.
Šta se događa? Hoću da vidim te tanjire prazne, jasno?
Gđo. Mills, hoćete li izaći na kratko? Želim da poričamo.
Da, gospođo.
Poštar obično ponedeljkom odnosi pisma.
Proverila sam sanduče, i ove nedelje još nije bio.
Žao mi je, ali ne razumem gospođo.
Ovo pismo je trebalo pre 5 dana da odnese u novine. Oglas...
u kome tražim poslugu. Ako nije objavljen, kako ste vi stigli ovde?
Razumem gospođo.
Pa, gospođo, upravo sam to htela da objasnim kada ste otvorili vrata.
Istina je da smo navratili samo da probamo sreću.
Znate, u jednoj ovakvoj kući je uvek potrebna pomoć.
Znači da ste već služili u kući kao ova?
Ovo će vas sigurno iznenaditi gospođo...
ali istina je da smo mi radili u ovoj kući.
- Ovde?! - Pa, to je bilo pre više godina.
Ako vam ne smeta, to su bile najbolje godine moga života.
Zato smo i došli ovde...
jer nam ova kuća puno znači.
- Mogu vam pokazati preporuke, gospođo. - Ne, nije potrebno.
- Znači dobro poznajete kuću? - Kao vlastiti dlan.
Osim ako zidovi nisu pustili noge i premestili se u međuvremenu.
Jedino što se ovde promenilo je svetlo.
Ali to je sve promenilo.
Teško je bilo šta reći.
Nedostatak svetla je skoro nepodnošljiv.
- Je li bilo već da se niste mogli smireno ponašati ? - O, da, gospođo.
Ne volim fantazije, čudne misli. Shvatate na šta mislim?
- Da... valjda. - Moja deca katkad imaju čudne ideje.
Ali ne treba paziti na njih. Deca su već takva.
- Naravno gospođo. - U redu.
Možete ostati.
Puno Vam hvala, gospođo.
To se dogodilo!
Upravnik je pokušao da ih nagovori da se predomisle, nakon...
- ... da se predomisle. Tačka. Nakon...
Sa plamenom u srcu...
Džastis i Pastor usprotivili su se upravniku...
ne plašeći se smrti istrajali su pored Isusa Hrista.
Upravnik je pobesneo i naredio da im se oboma odrubi glava.
Šta nalazite tako zabavnim?
- Pa... - Pa... šta?
- Ti Jevreji su bili glupi. - Zašto?
Jer su rekli da veruju u Isusa i umrli su zbog toga.
- Zašto, ti bi porekla? - Da.
U sebi bi verovala, ali ne bih rekla Rimljanima.
I ti tako misliš, Nicholas?
Vidim. Znači oboje bi se odrekli Hrista.
Naravno, glava bi vam ostala, to je tačno.
- Ali šta bi bilo posle? - Kada?
U vašem sledećem životu. Gde biste onda dospeli?
- O... - O!
- Gde, Nicholas ? - U dečiji Pakao.
- I šta je to, Anne ? - Jedan od 4 paklova.
A koji su?
- Ja, ja, ja. - Ne, pusti njega da odgovori! - Dakle, koji su to?
- Pakao prokletih, zatim Purgatorijum... - Da.
Avramova utroba, gde idu pravedni i dečiji Pakao.
U centru Zemlje. A tamo je jako, jako toplo.
Tamo dospevaju deca ako lažu. Ali ne na par dana...
ne, tamo ostaju zauvek.
Razmislite o tome.
Probajte zamisliti...
do kraja večnosti.
Zatvorite oči. Zatvorite oči i probajte zamisliti.
Zauvek.
Patnja.
Zauvek.
Počinjem se bojati.
Sada shvatate zašto su Džustis i Pastor govorili istinu.
Dobro. Da vidimo šestu lekciju.
- Možemo li se igrati? - Ne, nikako, Anne.
Prvo ćemo pročitati lekciju, i onda naučiti napamet.
- Celu?! - Još jedna reč i nema igranja ni posle.
Zapravo, to možete naučiti i u posebnim sobama.
- Ne, ne, ne. - Da, da, da.
- Ali plašimo se kada smo odvojenil! - Bojite se? Mogli ste se već navići na kuću.
A ako vidimo duha?
- Anne je i tebi ispričala jednu svoju priču? - Nisam pričala ništa!
Ako vidiš duha, pozdravi ga lepo i nastavi učenje.
- Anne, pođi samnom u muzičku sobu. - Zašto ja? - Zato, što sam tako rekla.
Ajdemo. Ponesi knjigu.
Nicholas, želim da naučiš lekciju za sat vremena.
- Mama... - Molim?
- Daj mi poljubac. - Daj mi poljubac, daj mi poljubac...
- Anne, sačekaj me napolju. - Znaš da ne mogu.
Idi tamo.
Gđo. Mills, navucite zavese. Ćerka će izaći iz sobe.
Da, gospođo.
Dobro, ajde.
Dragi moj...
Mama ne može biti sa tobom svo vreme.
Moraš naučiti biti sam.
Gde ti je ogrlica od ruže?
Ako se bojiš ičega, samo je stisni jako.
Moli se Bogu, i sav strah će ti nestati.
- Ali neće. - Da, da, veruj mi.
Zar ne vidiš da je Gospod sa tobom kada radiš to?
Nemaš razloga za strah.
Kuća i porodica.
Porodice žive u kućama.
Jedna porodica se obično sastoji od roditelja, dece, i dede i babe .
Moraš uvek biti ljubazan i dobar sa ostalim članovima porodice.
... i nikad se ne smeš svađati ili tući sa braćom.
- Imate li dece? - Nemam.
Imam samo G. Tuttle-a i Lydia-ju. I oni imaju samo mene.
- Je li se tako rodila? - Ne razumem gospođo.
- Devojka, da li se rodila gluva? - Ne.
Završila sam ovde, gospođo.
Idem da vidim da li G. Tuttle treba moju pomoć.
Nicholas!
Nicholas, evo me!
- Nicholas! - Šta je problem? - Zašto plačeš?
Nisam plakao, čitam.
Ali čula sam da... Anne!
Još nisam gotova, mama.
- Jesi dobro? - Da.
- Zašto si plakala? - Nisam plakala.
Pre minut sam još čula.
- Nije sramota, dete moje. - Ne sramim se.
- Da sam plakala, rekla bih. - Dobro. Znači priviđa mi se?
- Ne, bio je onaj dečko - Koji dečko?
Victor.
- Ko je Victor ? - Dečko, koga si malopre čula.
Rekla sam mu da me pusti da učim, ali nije prestao.
Mislim da je skroz lud. Rekao je, da moramo napustiti kuću.
Da? I zašto je plakao?
Zato što ne voli ovu kuću, a ipak mora tu živeti.
- Otac mu je pijanista... - O, pijanista. - Da.
Rekao je da može dirati klavir.
- Sigurno si govorila i sa ocem. - Ne, samo sa Victorom.
- Otac je u holu sa ostalima. Nema nikoga u holu, odatle dolazim.
- Sigurno su otišli gore. Razgledaju kuću. - Dosta je bilo, Anne!
Prekini! Zašto si plakala?
- Bio je Victor. - Pa gde je sad? - Izašao je.
Reci mi kako može da se šeta, kada su vrata zaključana.
Mislim da sam bila jasna...
Ne smete otvoriti nijedna vrata dok ne zatvorite prethodna!
Je li to toliko teško?
Ova kuća je kao brod.
A svetlo kao voda. Vratima sprečavamo da prodre.
- Igrate se životima moje dece. - Gospođo... -
Ne prepirite se sa mnom. Tišina!
Ko je bio zadnji u toj sobi?
Lydia?
- Ona nema ključ za tu sobu. - Znači da ste vi bili.
Ali ja sam bila u holu svo vreme, a posle sam izašla u vrt. I vi ste videli.
Nećete valjda reći da sam bila ja?
Mislita da bih uradila takvu stvar...
da reskiram život vlastite kćerke?
Ne sme se čitati za stolom
- Stvarno? - Ko će reći mami? Ti?
Ili možda ti?
Stvarno vidiš tog dečaka?
Da, zove se Victor.
- Je li duh? - Ne budi glup, duhovi nisu takvi.
- Kako izgledaju? - Rekla sam već 1000 puta.
Obučeni su u bele čaršave i nose teške lance.
-Kako znaš? - Videla sam ih. Izlaze noću.
Odakle?
- Glupa si. - Ali ne koliko ti. - Ne verujem da taj dečak postoji.
Veruj šta hoćeš. Uskoro ćeš moliti da se možeš igrati sa njime.
- Nicholas. Nicholas. - Šta je? - Vidi!
- Zašto si razvukla zavese? - Nisam ja.
- Pa ko je? - Victor.
Celu noć nas pazi.
- Lažeš, reći ću te mami. - Znači lažem? - Da.
Victor izađi, da mi moj glupi brat konačno poveruje.
- Odlazi! - Znači ne želiš da ga vidiš?
Baš si plašljiv. Plašljivi zec, plašljivi zec, palšljivi...
Dobro, navući ću zavesu, zeko.
Dosta je bilo, Victore.
Nicholas, Nicholas, on hoće da ga ostavimo samog.
Dosta, gubite se, oboje.
- Ali ovo je naš krevet. - Ne. Moj je.
Anne, molim te, ućutkaj taj glas.
Budi tih, plašljivi zeko.
Ako ne odeš odavde, zvaću mamu. Ona će te srediti. Ne znaš kakva je.
A ti ne znaš moga oca.
Anne, reći ću te mami.
Ne budi glup. A šta ćeš joj reći?
Victor, dodirni mu lice, da vidi da si stvaran.
Mama! Mama! Pomagaj!
Šta je? Šta je?
Šta..? Sta je?
Preplašila me je, rekao sam joj da ćuti...
Dosta mi je tebe, čuješ li? Dosta mi je tebe!
Ali ja nisam ništa uradila.
Zato ga je Bog poslao u Rajske Vrtove...
... na tu zemlju, sa koje je potekao...
Smestio na ulaz u Rajske Vrtove...
... i branjen plamenim mačevima Kerubina...
... štitio je Drvo Života.
Kraj. Završila sam.
Vrlo dobro.
A sad traži oproštaj od Device Marije.
- Šta?! Nismo se tako dogovorile! - Ništa se nismo dogovorile.
Pod kaznom si i radićeš šta ti kažem.
- Ne možeš me prisiliti da tražim oproštaj. - Kako se usuđuješ?
Neću tražiti oproštaj za nešto što nisam učinila.
- Rekla si bratu, da ima nekoga u sobi. - I bilo je.
- Lažeš! - Ne lažem!
Anne! Sećaš se priče o Džustisu és Pastoru?
- Deca, koja ne govore istinu dospevaju u Pakao. - Po tebi.
Čitala sam, da samo oni, koji nisu kršteni dospevaju u Pakao.
A ja jesam.
Adam je uzeo zapaljeno drvo i pružio Ocu...
...on ga je uhvatio golom rukom...
... i rekao: "Ovde sam sine moj..."
- Jeste li pogledali Nicholas-a? - Da, čvrsto spava.
- A Anne? Je li još na stepeništu? - Da, gospođo.
Dosta mi je ovoga slabog svetla.
Dokle će joj trajati kazna? Već tri dana je tamo.
Zavisi od nje.
Mora da nauči da proguta svoj ponos i da traži za oprost.
Inače, vreme je da počne čitati Bibliju.
Tačno. Sveštenik će biti srećan da čuje to.
Ako nas poseti. Znate da deca ne mogu izlaziti.
Juče je rekao da će doći čim stigne.
Počinjem da budem umorna od toga da sam odsečena od sveta.
- Ne znam kada je zadnji put toliko dugo trajala magla. - Istina, gospođo.
Ni galebove ne vidim.
Anne!
Anne, ne čujem te!
I onda je Gospod rekao Adamu...
Slučajno... Mrs. Mills, ta buka od Lidije...
sve mi juri oko glave. Hoćete joj reći...
da nije potrebno praviti toliku buku zbog malo čišćenja.
- Ne bih mogla podneti još jednu migrenu. - Reći ću joj. - Hvala.
Ovo je otišlo predaleko. Lydia! Lydia!
- Šta radiš tamo? - Ništa. Čitam, kao što si rekla.
- I ti si čula? - Šta?
I onda su anđeli Gospoda došli i drugi put kod Adama...
i rekoše: "Zakuni se pred Bogom da..."
Pssst.
- Šta je to bilo? - Ne znam.
- Anne, reci mi šta pravi ovu buku? - Ne mogu ti reći, mama.
- Reci mi. - Rekla sam da nekoga ima u sobi i ti si me kaznila.
- Ne znam šta da kažem. - Reci mi istinu.
Reci mi ima li nekoga gore.
Tamo, u toj sobi.
Mama, puštaš svetlo unutra.
- Šššš, boji se... - Šta?
- Gde su otišli? - Sad su izašli kroz vrata.
- Gde su otišli? - Ovamo, ovamo, a i ovamo.
Ima ih svugde. Kažu da je kuća njihova.
I kažu da će poskidati zavese.
- Gospođo, smirite se. - Neću se smiriti.
5 godina nijedan nacista nije kročio ovde, a sada...
neko ovde pred mojim nosom otvara i zatvara vrata.
Gospođo, ovo je jako stara kuća, pod škripi...
- Ne. Dečak i dve žene. Čula sam kako pričaju. - Mama, vidi.
Mama, vidi.
Juče sam nacrtala.
Ovo je otac, ovo mati, ovo je Victor a ovo starica.
Šta su ovi brojevi?
Koliko puta sam ih videla.
Staricu sam videla najviše puta.
O, Bože moj!
Recite G. Tuttle-u da treba pretražiti celu kuću pre mraka.
- Da, gospođo. Ostani ovde - Mama ! - Neće ti biti ništa.
Mama je sa tobom.
Vidi mama, stvarno me plaši.
Ne gleda u tebe, a ipak te vidi.
I uvek je oko nas. Kaže: "Pođi samnom..."
- Anne, ne laži! - Istina je.
I traži stvari. Victor je rekao da je veštica.
- Šta je tražila od tebe? - Stvari.
Ima smrdljiv zadah.
Moramo razvući sve zavese.
- Ne sme ostati nijedan mračan ugao. - Da, gospođo.
Vi pretražite desno krilo, ja ću levo ...
i sprat.
Možda su duhovi oni koji su ranije živeli u kući.
Ne budi glup. Rekla sam već...
da duhovi oblače bele čaršave i nose lance... Uuuuuh!
Anne, zašto izmišljaš ovakve priče?
Nisam izmislila. Čitala sam u knjizi.
- Ne bi trebalo da veruješ u sve, šta pročitaš. - I mama kaže isto.
Po njoj je sve to sa duhovima budalaština.
A onda očekuje da poverujemo sve što piše u Bibliji.
- I ti ne veruješ? - Nešto da.
Ali to ne da je Bog stvorio svet za 7 dana.
I da su strpali sve te životinje u jednu lađu.
- I da je Sveti Duh jedan golub. - Ne, to ni ja ne verujem.
- Golub je sve samo ne svet. - I kake na prozore.
Jeste li spominjali išta od toga svojoj majci?
Ah.
Gospođo!
-Da? - Sve smo pregledali, nema nikoga. - Da.
- Gđo. Mills ? - Da, gospođo?
Imate li ideju, šta bi ovo moglo biti?
- Ovo je foto-album. - Ali svi spavaju...
Ne spavaju, gospođo. Mrtvi su.
Ovo je knjiga mrtvih.
U prošlom veku, slikali su mrtve...
jer su verovali da će im duše...
nastaviti život preko slika.
Grupna slika...
O! I deca!
- Da. - ! Zastrašujuće.
Kako su mogli biti toliko sujeverni?
Čežnja za voljenima može ljude navesti na najčudnije stvari.
- Rešite se ovoga, ne želim to u kući. - Da, gosopođo.
Gđo. Mills, hladno je. Priđite bliže vatri.
Hvala gospođo.
Pričajte mi o prethodnim radnom mestu.
Jeli i tamo bilo dece?
Ne, bila sam zadužena samo kućnim poslovima.
- Jeli bilo puno posluge? - O, oko 15.
- Na kraju nas je ostalo samo tri. - Zašto?
Naši poslodavci su se odselili za London.
Sve ređe i ređe su dolazili kući.
Kuća se postepeno ispraznila.
Ja sam živela na malom ostrvu.
Porodica je otišla 1940-e baš pre invazije.
Tada sam poslednji put čula o njima.
O...
Ne krivim ih.
U stvari i mi smo otišli.
Znate, ponekad kada napustite jedno mesto...
ono kao da je uvek sa vama .
Uvek sam se osećala kao da nikad nisam napustila ovu kuću.
- Zašto ste otišli? - Zbog epidemije tuberkuloze.
Ceo kraj je evakuisan.
- Tada je Lidija zanemela? - Da, mislim.
Znate, pamćenje mi slabi.
Šta se desilo sa njom?
Iznenada, jednog dana samo je prestala govoriti.
Morao je biti neki razlog.
Ljudi ne prestaju tek tako govoriti.
Kažu da je to uvek rezultat neke traume.
Nešto joj se moralo dogoditi.
- Da li su dobro pustupali sa vama na prethodnom mestu? - Da, bili su jako fini.
Ponašali su se kao da smo deo porodice.
Pa, gospođo, mislim da ću leći. Inače neću ustati na vreme.
- U redu, ja ću ostati malo duže. - Da, gospođo.
Sajnálom, hogy nem hittem neked.
Izvini što sam te kaznila.
Anne...
- Mama... - Molim. - Kada će tata doći kući?
Kada se rat završi.
Zašto je uopšte otišao? Mislim, ništa loše nam nisu uradili.
Tata je otišao zato...
...zato što je jako hrabar.
I nije hteo da dozvoli da mu Nemci govore šta da radi.
Zašto?
Charles...
...gde si?
Gđo. Mills !
- Šta je problem, gospođo? - Ključ od muzičke sobe. Dajte mi ga!
- Šta se desilo? - Brzo!
O, Bože!
Sama sam proverila sobu...
...bila je prazna.
- Popijte ovo, gospođo. - I znam... - Smirite se.
...znam, da je neko bio tamo.
I to nije bio čovek.
Ima nešto u ovoj kući... Nešto đavolsko.
Gospođo!
Nešto, što se..
...što se ne smiruje.
Znam da mi ne verujete. Je li?
Ne krivim vas. Ni ja nisam verovala u takve stvari.
Verujem, gospođo.
Uvek sam verovala u takve stvari.
Nije lako objasniti, ali se dešava.
Čuli smo priče o drugim svetovima.
Mislim da se katkad... svet mrtvih...
...spoji sa svetom živih.
To je nemoguće. Gospod nikad ne bi dozvolio takvo zastranjenje.
Živi i mrtvi se ne smeju sresti pre kraja sveta.
- Tako kaže Biblija. - Gospođo...
...nema odgovora baš na sve.
Gde idete, gospođo?
Idem u selo da nađem oca Legranda.
Moram ga dovesti nazad.
- Čekajte da se vreme popravi. - Dovoljno sam već čekala.
- Otac je rekao da... - Ne interesuje me šta je rekao.
Hoću sama da ga čujem. Mora doći ovde još danas.
- I šta ćete mu reći? - Pretražili smo svaku sobu detaljno.
Sada mi treba da ih blagoslovi.
Gospođo, čekajte, još je jako rano.
- G. Tuttle... - Dobro jutro, gospođo.
- Treba da pretražite celu baštu za kamenjem od grobova. - Kamenje od grobova?
Da, po mom mužu ovde je bilo groblje.
- Mislim da tamo... iza drveća - Ja ne vidim ništa.
- Dobro proverite, pod travom. - Da gospođo.
Moram znati da li je tamo sahranjena porodica...
...koja je imala mladog sina Victora.
- Misli da je kuća prokleta. - Misliš da je dobro što smo je pustili da ode?
Ionako neće stići daleko u ovoj magli.
O, da, magla. Božja magla.
Kada treba da otkrijemo ovo?
Sve u pravo vreme, G. Tuttle, sve u pravo vreme.
- Pazi na to... - O!
O!
Charles!
Grace!
Ovde si! Ovde si! Rekli su da nema nade.
Rekli su da si mrtav.
Ljudi govore mnogo šta.
O, hvala, hvala Bože.
Hvala Bože!
Svake noći sam se molila...
da te Bog konačno vrati.
Da vrati oca deci.
Hol voltál ilyen sokáig?
Napolju... tražio sam svoj dom.
Tako si drugačiji... drugačiji.
Ponekad krvarim.
Gospođo.
Gđo. Mills
Ovo je moj muž.
Drago mi je upoznati vas gospodine.
Još je jako slab.
Molim spremite toplu kadu, čisto odelo i nešto za jelo.
Da gospođo.
Zdravo mali moji.
Tata!
Zašto si ustala?
- Zdravo, Nicholas. -Rekla sam[bre]da će se vratiti.
- Jeste li dobro? - Odlično.
- I prema mami ste dobri? - Da, tata.
Spremamo se za krizmanje.
Tata, jesi li ubio nekoga?
O, evo ga.
Charlie, spremili smo ti ručak. Hoćeš sići ili...
- Kada će tata sići? - Budi strpljiva. Nije mu dobro.
- Rekao je da je video puno mrtvih. - Psst...
- Mama, oni što poginu u ratu, gde dospevaju? - Kakvo pitanje!
- Zavisi. - Od čega?
Pa, da li su se borili na dobroj ili lošoj strani.
Vaš otac se na primer borio na dobroj strani.
Kako znaš ko su dobri a ko loši?
Dosta pitanja, jedi. Ti nećeš ići u rat.
Mi nećemo ići nigde.
O, ništa nećeš propustiti.
Mnogo ti je bolje sa mamom i tatom, koje te puno vole.
I sa uljezima.
- Nema ovde nikakvih uljeza. - Ali rekla si da ih..
Rekla sam da ih nema, i da neću da razgovaram o drugim svetovima.
- Ali rekla si... - Dosta je bilo!
- Mogu li reći nešto? - Ne! - Zašto ne? - Zato...
zato... što ne.
Anne, prestani disati tako.
Čuješ li me? Prestani!
Prestani dahtati!
Dobro, u svoju sobu. Nema deserta danas.
O, ne plači, ne plači.
Vidi kako si ružna, kada plačeš.
- Baš me briga.
Slušaj me.
I ja sam ih videla.
- Stvarno?! - Da.
Onda zašto ne kažeš mami? Onda bi mi sigurno verovala.
Mislim da tvoja mama neće da čuje o tome.
Veruje samo u ono što vidi.
Ne brini, pre ili posle i ona će se sresti sa njima.
- Onda će sve biti drugačije. - Kako?
Videćeš. Biće velikih iznenađenja.
Biće promena.
Promena?
Sada se ponaša kao da se nije desilo ništa.
- A kćerka? - Nije toliko tvrdoglava.
Decu je lakše uveriti.
Ali mati nam može još praviti problema.
- Misliš da muž sumnja nešto? - Ne.
Za sada ne zna ni gde je.
O, kako lepu ćerku imam.
Mama je napravila ovo odelo samo za tebe.
Izgledam kao nevesta.
Da, izgledaš.
Moram malo da spustim. Možeš skinuti sada.
- Ne. - Anne, odelo mora biti besprekorno za krizmanje.
Obećavam da neći isprljati. Samo još malo da nosim.
Dobro, samo malo.
U redu.
Brzo se vraćam.
- Ne sedaj dole i ne naslanjaj se na zid. - Neću.
Gospodine, želite ples?
Sa zadovoljstvom.
Charles, ne možeš tako dalje. Moraš jesti nešto.
Anne, sada već treba da skineš odelo.
Anne, čuješ li me?
Anne?
- Nisam li rekla da ne sedaš na pod. - Čist je.
Nema veze, zašto jednom ne uradiš kako...
- Šta je? - Gde mi je ćerka?
- Šta ste mi uradili sa ćerkom? - Jesi dobro?
Ja sam tvoja ćerka.
Ne, ti nisi moja ćerka.
Ne! Ne!
Ti nisi moja ćerka. Ne!
- Gospođo, čula sam vikanje. - Htela je da me ubije.
Neće prestati dok nas ne ubije.
- Dođi samnom. - Luda si, luda!
- Kako je? - Ne može da se smiri.
Kod oca je. Želi govoriti sa njime.
Šta se desilo? Zašto ste se svađale?
Nije bila ona. Bila je starica...
Sa onim strašnim očima... govorila je glasom moje ćerke.
Kunem se Bogom da nije bila moja ćerka.
O Bože, pomozi.
Bože, šta se događa sa mnom? Ne znam šta mi se događa?
Potreban vam je odmor.
Ne možete brinuti o svemu u kući.
Prepustite nama. Mi znamo šta treba uraditi.
Kako to mislite?
- Kako to mislite da "znamo šta treba uraditi"? - Samo sam htela da predložim...
Predložiti? Šta?
Šta mislite, ko ste? Nemate pojma šta treba uraditi.
Ili imate?
Šta je ovo?
Za vašu migrenu.
Ono što uvek uzimate.
Molim vas, moram biti sama.
Da, gospođo.
'ajde dete.
Anne je sve ispričala.
Volela bih da imam objašnjenje, ali nemam.
Prvo sam mislila da ima nekoga u kući, čak sam mislila- duhova.
Ne govorim o duhovima.
Nego o tome šta se desilo toga dana.
- Ne znam o čemu govoriš. - Reci mi da nije istina.
- Reci mi šta se desilo. - Šta se desilo?
Ne znam šta me je spopalo taj dan.
Ja... posluga je otišla te noći.
Nisu imali hrabrosti da mi kažu u oči...
Znali su da ne mogu napustiti kuću .
Znali su.
Anne...
Anne, šta se desilo?
Mrzi me. Poludela je kao i onoga dana.
Sećaš se?
Ne.
Oprosti mi, Charles.
Ja? A deca...
Znaš da ih volim.
Znaš da ih ne bih povredila. Pre bih umrla.
Gde si pošao?
Ljut si na mene?
Vratio sam se da se oprostim od moje žene i dece.
Moram ići.
Gde?
- Na front. - Rat je završen!
- Rat nije još završen. - O čemu pričaš?
Jednom si nas već napustio! Ne možeš otići opet!
Zašto moraš ići u glupi rat...
koji nas se ne tiče?
Zašto ne možeš ostati kao i ostali.
- Ostali su se predali. - Svi smo se predali!
Zauzeli su celo ostrvo!
Šta si očekivao?
Šta hoćeš da dokažeš time?
Treba da si ovde sa nama...
...sa svojom porodicom.
Volela sam te.
To mi je bilo dovoljno da izdržim u ovom mraku...
u ovom zatvoru.
Ali ne i tebi.
Nisam ti bila dovoljna, zato si otišao.
Ne zbog rata.
Ti želiš mene da ostaviš, zar ne?
Grace...
Anne!
Nicholas!
Šta? Šta...
O, Bože. Ne!
O, Bože. Brzo! Bože moj.
Gde su zavese?
Gđo. Mills!
Da vas vidim.
Je si dobro?
- Je si dobro? - Želim svog tatu!
- Tata je otišao. - Nije istina!
Jeste. Istina je.
Volim te, mama.
Potraži zavese.
Ko je bio to? Ko? Reci mi!
Reci mi!
Ti znaš šta se ovde događa. Znaš, jer se i tebi isto desilo.
Reci mi, Lydia! Napiši!
Napiši! Molim te!
Vaš pristup neće rešiti ništa.
- Ionako ne zna da piše. - Gde su? - Šta?
Zavese. Neko je poskidao zavese. Od kojih zavisi život moje dece.
Primetila sam da nema potrebe da dižete glas.
O, G. Tuttle, baš sam htela da vas zovem.
Jeste li primetili da je neko odneo zavese?
Zavese?
O, Gospode...
Zašto bi neko odneo zavese?
Da unese malo dnevnog svetla u ovu kuću, valjda.
Svetla, naravno.
Neko hoće da ubije moju decu.
Zašto mislite da bi ih svetlo ubilo?
Jeste poludeli? Rekla sam vam već!
Deca su alergična na svetlo, ako su izloženi, ubiće ih.
Ali to je bilo pre.
Možda ime se od tada popravilo stanje.
Ako ih nikad ne izložite svetlu, kako ćete znati da li su se izlečili?
Moja sestra i ja smo ranije imali grozne napade reume...
...i jednog lepog dana ...
...su samo nestali.
Moram naći zavese. Ako ne pomognete, možete napustiti kuću.
I šta će vaš muž reći na sve ovo?
Dajte mi ključeve.
Smesta mi ih dajte!
Znam šta hoćete. Da nas uplašite. Da odemo odavde.
Na tome radite od kada ste ušli ovde.
A sad mi dajte ključeve. Neću reći još jednom.
- Smirite se gospođo. - Dajte mi ključeve!
Smesta!
A sad izađite iz kuće!
Znate šta G. Tuttle?
Na kraju sam svojih snaga. A vi?
O, i ja. Putpuno.
Ajdemo, da otkrijemo grobove.
- Šta radi mama? - rekla sam već, poludela je.
- Lažeš. - Pludela je. - Lažeš.
- Poludela, poludela! - Lažeš, lažeš!
Dobro.
- Gde ideš? - Dosta mi je svega.
- Idem u šumu kod oca. - Zar on nije pobegao?
Spustiću se niz cev na Zemlju.
Lako je.
- Mama će te kazniti. - Da, da.
Anne, čekaj.
I ja hoću da vidim tatu.
Ti? Plašiš se vlastite senke. Plašljivi zeka, plašljivi zeka...
Ćuti!
- Anne, mislim da smo zalutali. - Još smo u bašti, glupane.
- Bojim se. - Nisi trebao dolaziti.
- Kaži nešto. - Šta da kažem?
- Ne znam, bilo šta. - Ime mi je Anne i šetam.
Šetam se i ime mi je Anne.
Šta je to tamo?
Mislim da su grobovi.
- Ne idi tamo! - Zašto ne? - Iskočiće duhovi.
Nema duhova, samo kostura.
- Nešto piše ovde. - Ajdemo odavde! - Čekaj.
Anne, šta piše tamo?
- Sada morate biti jaki, deco. - Nicholas, dolazi ovamo!
Gđo. Mills, nemojte reći mami, da smo pobegli.
- Ne prišaj sa njima! - Zašto? - Jer su mrtvi!
- Šta?! - Duhovi! Brzo, ovamo!
- Deco! - Nicholas !
Rekla si da duhovi nose bele čarčave i lance.
Nema veze šta sam rekla. Dolazi ovamo.
Uvek me pređeš sa lažnim pričama ne verujem ti.
Ne zezam te, kunem se. Dolazi ovamo.
Brzo!
Deco!
Trčite!
Onamo!
Ne približavajte se! Stanite!
Ne trudite se gospođo.
Tuberkuloza nas je dokrajčila.
Pre više od pola veka.
Odlazite!
- Vrata gospođo, molim. - Šta hoćete?
Ne otvaraj vrata. Ne!
- Videli smo im grobove. - Sakrijte se!
Gyertek! Gyorsan!
Ostanite zajedno!
Ma šta da se desi, ne razdvajajte se.
Idite! Brzo!
Probala sam vam objasniti...
- Šta? - Kuću.
Novu situaciju.
Kakvu situaciju?
Da treba da naučimo živeti zajedno, i živi i mrtvi.
Ako ste mrtvi, ostavite nas na miru.
Ostavite nas na miru! Ostavite nas na miru!
Ovamo!
Ako mi odemo, mislite da će i oni otići?
- Ko? - Uljezi.
- Nema tu nikakvih uljeza. - Kako da ne, oni su odneli zavese.
I sada su ovde. Sa vama i sa decom.
- Čekaju vas. - Ne! - O, da!
I verujte mi, pre ili kasnije naći će vas.
- Ostani ovde, odmah dolazim. - Ne, ne. Ne smemo se razdvajati.
Neću te ostaviti.
Prestani.
Prestani disati tako!
Prestani disati !
Čuješ li? Neko je tu.
Dođite sa mnom deco, Dođite sa mnom.
Nicholas...
Anne...
Gde ste?
Odgovorite.
- Uljezi su ih pronašli. - Sada više ništa ne možemo učiniti.
Trebamo otići gore i govoriti sa njima.
Oče naš, koji si u Nebesima neka ti je ime blagosloveno...
...neka bude tvoja volja...
kako ne Nebu tako i na Zemlji.
Ne dovodi nas u iskušenje, i oslobodi nas zla.
Zašto me se bojite?
Zašto nećete da se družite sa mnom?
Dođite... pričajte sa mnom.
Recite mi šta se dogodilo.
Nemoj joj reći, nemoj.
Nemoj.
Ako ispričam, ostaviće nas na miru.
Mama!
"Mama."
Zašto plačete deco? Šta se desilo u ovoj sobi?
Šta vam je uradila mama?
Reč je o nekom jastuku.
- Ubila vas je jastukom? Jastukom? - Nije nas ubila.
Deco, ako ste mrtvi, zašto ste ostali u kući?
Mi nismo mrtvi!
- Zašto ste ostali u kući? - Mi nismo mrtvi!
- Mi nismo mrtvi!
- Ne!
"Mi nismo mrtvi!"
- Mi nismo mrtvi. - Mi nismo mrtvi.
Mi nismo mrtvi. Mi nismo mrtvi.
Mi nismo...
... mrtvi!
- Jeste li dobro? - Da, samo mi se malo vrti.
- Šta se desilo? - Kontaktirali su nas.
- Svo troje? - Očigledno.
Mati i dvoje dece.
- Interesantno, ne mislite? - Da.
- Uplašila sam se na smrt. - Smiri se dušo! - Ne !
Dosam smo sve radili po tvome, ali sada me slušaj.
Ne možemo više ostati u ovoj kući.
Očito je da ova... bića ne žele da ostanemo.
- Ne znamo ništa o njima. - O, znamo!
Žena je poludela, ubila decu a zatim i sebe.
To ti nije dovoljno? Misli na našeg sina!
- Victoru ništa ne fali. - O, još te kako!
Ima noćne more. Kaže da je video devojčicu.
Čak i ova dama je bila obuzeta njom.
- Molim te, otiđimo odavde. - U redu.
Sutra odlazimo.
Hvala Bogu.
Idem da proverim Victora.
- Još jednom hvala, što ste došli. - Nadam se da smo pomogli.
O, da, naravno...
Prvo nisam shvatala...
odakle jastuci u mojim rukama.
I zašto ne dišete.
A onda sam znala...
šta se dogodilo.
Ubila sam svoju decu.
Zatim sam napunila pušku...
...stavila ispred sebe...
...i povukla oroz.
Ništa.
I onda sam vas čula iz spavaće sobe ...
Igrali ste se sa jastucima, kao da se ništa nije dogodilo...
I pomislila sam...
...da mi je Gospod u velikoj milosti...
...dao još jednu priliku, rekavši mi...
...da se ne predam...
...da sam jaka...
...da sam dobra mati.
Ali sada...
...šta je ovo...
..šta se događa?
Gde smo?
Lydia je rekla isto to, kada je shvatila da ste svo troje mrtvi.
Tada je zadnji put progovorila.
To do sada nisam mogla ispričati.
Da spremim vruć čaj?
Uljezi odu, ali duđu drugi...
Jednom ih vidimo, drugi put ne.
Ali to je već tako.
Gospođo.
- Mama, tata je poginuo u ratu? - Da.
- Hoćemo li ga videti ikada? - Ne znam.
Mrtvi smo. Hoćemo li otići u Pakao?
Ne znam, da li Pakao uopšte postoji.
Ne znam gde će vas poslati.
Ali znam da vas volim.
Uvek sam vas volela.
I ova kuća je naša.
Kažite za mnom: ova kuća je naša.
Ova kuća je naša!
Mama, vidi, svetlo nam više ne škodi.
Napokon možemo izaći iz kuće.
Ajde, Victore.
NA PRODAJU
Preveo i prilagodio (???) originalni prevodioc nepoznat, HD sync by stivx