Nimic, domnule. Nici urmă de Niobe sau Ghost.
Doar pastile albastre.
Încercăm să-i contactăm?
E zadarnic. Ceva îmi spune că nu merge.
- Ne întoarcem? - Dacă nava mai merge, ne trebuie.
Mi-era teamă că o să spui asta.
Caută în toate conductele, găurile și crăpăturile.
Scanează cât poți de mult și de repede.
În conducte roiesc Santinelele.
Cu cât îi găsim mai repede, cu atât mai bine.
M-am gândit că ți-e foame.
Mulțumesc.
Vreo schimbare?
Nu.
- El în ce stare e? - O să fie bine.
Cel puțin, până își revine.
- Ce vrei să spui? - Căpitanul vrea să-l ia la întrebări.
Ar fi bine să aibă niște răspunsuri.
Ai văzut tăieturile? Cred că sunt făcute de el.
- De ce? - Poate are Delir Virtual. Nu știu.
Cum am spus, ar trebui să aibă un răspuns bun.
Roland, vreau să mai cauți o dată în Matrix.
- Ce? - Pe Neo.
Cum să fie în Matrix? Nu e conectat.
Te rog. Pentru mine.
Asta mă intrigă.
Ce?
Graficul neural nu e ca al unui om în comă.
Ciudat e că le văd tot timpul.
- Unde? - La cei conectați.
Nimic. Nada. Nu e înăuntru.
- Am proiecțiile, domnule. - Cât timp?
Din momentul intrării, cu viteza de acum, Mașinile o să fie în Zion în 20 de ore.
Iisuse Cristoase!
Bun, hai să ne mișcăm cu un scop. AK, te vreau la hologramă.
Mauser, vreau oameni la arme tot timpul.
Ai grijă să folosim cât mai puține discuri.
- Avem un apel. - Ce?
Operator.
E Seraph.
Aduc vești de la Oracol. Trebuie să vii imediat.
Bună dimineața.
- Cine ești? - Mă cheamă Sati. Pe tine Neo.
Tata zice că n-ai ce căuta aici. Zice că te-ai rătăcit.
Te-ai rătăcit, Neo?
- Unde sunt? - Aici e stația de tren.
- Nu sunt în Matrix? - Acolo merge trenul.
Acolo mergem noi, dar tu nu poți veni cu noi.
- De ce nu? - Nu te lasă.
- Cine? - Vatmanul. Nu-mi place de el.
Dar tata zice că trebuie să-l ascultăm,
că altfel ne lasă aici pentru totdeauna.
Morpheus, Trinity, vă mulțumesc că ați venit.
Un lucru am învățat sigur.
Nimic nu iese exact cum vrei.
- Cine ești? - Oracolul.
Aș vrea să existe o cale ușoară de a trece peste asta, dar nu există.
Îmi pare rău că a trebuit să se întâmple,
că nu pot sta aici, așa cum vă amintiți de mine,
- ...dar n-a fost să fie. - Ce s-a întâmplat?
Am făcut o alegere și m-a costat mai mult decât am vrut.
Ce alegere?
Să vă ajut, să-l îndrum pe Neo.
Cum adevărata încercare pentru fiecare alegere e să o faci încă o dată,
știind foarte bine ce te-ar costa,
bănuiesc că mi-a plăcut alegerea, pentru că
iată-mă făcând-o din nou.
- Știi ce s-a întâmplat cu Neo? - Da.
E prins într-un loc dintre lumea asta și cea a Mașinilor.
Legătura e controlată de un program numit Vatmanul.
O folosește ca să facă trafic de programe în Matrix.
Dacă află unde e Neo înainte să ajungeți la el, mă tem că
- ...alegerile noastre o să devină dificile. - De ce?
Din cauza celui pentru care Vatmanul lucrează.
Merovingian.
A pus recompensă pe capul vostru. Trebuie să fiți prudenți tot timpul.
Seraph știe să-l găsească pe Vatman. O să vină cu voi.
M-a apărat ani de zile.
Sper să poată face la fel pentru voi.
Vă rog, veniți cu mine.
Oracole...
Știu, Morpheus.
Văd că ești plin de îndoieli, încețoșat de nesiguranță.
După tot ce s-a întâmplat, te aștepți să te cred?
Nu.
Aștept doar ce-am așteptat întotdeauna.
Să te hotărăști naibii o dată. Crede-mă sau nu.
Nu pot să-ți spun decât că prietenul tău e la ananghie. Are nevoie de ajutorul tău.
Are nevoie de tot ajutorul nostru.
- Ești din Matrix? - Da.
Nu.
- Adică am fost. - De ce ai plecat?
- A trebuit. - Și eu a trebuit să plec de acasă.
Sati, vino încoace, draga mea. Lasă-l în pace pe bietul om.
Bine, tată.
Îmi pare rău. E încă foarte curioasă.
- Te știu. - Da. Din restaurantul francezului.
Sunt Rama-Kandra. Ea e soția mea, Kamala și fata mea, Sati.
E o onoare să te cunoaștem.
- Sunteți programe. - Da.
Sunt directorul operațiunilor de reciclare de la Centrala Electrică.
Soția mea e programatoare de soft interactiv. Are imaginație.
Ce faci aici? Locul tău nu e aici.
Doamne, îmi cer scuze. Soția mea e foarte directă.
Nu-i nimic.
N-am un răspuns.
- Nici nu știu ce loc e ăsta. - E nicăieri.
Locul dintre lumea ta și lumea noastră.
- Cine e Vatmanul? - Lucrează pentru francez.
De unde am știut că o să spui asta?
Francezul nu uită și nu iartă.
- Îl știi? - Știu doar ce trebuie să știu.
Dacă vrei să duci ceva din lumea noastră în a ta,
unde nu îi e locul, te duci la el.
Asta faci aici?
- Rama, te rog. - Nu vreau să fiu crud, Kamala.
S-ar putea să nu mai vadă un chip uman tot restul vieții.
Îmi pare rău.
- Nu e nevoie să răspunzi. - Nu mă deranjează.
Răspunsul e simplu.
O iubesc foarte mult pe fata mea.
E cel mai frumos lucru văzut vreodată.
Dar în lumea noastră, nu e de ajuns.
Toate programele create trebuie să aibă un scop.
Dacă nu au, sunt șterse.
M-am dus la francez ca să-mi salvez fiica.
- Nu înțelegi. - N-am auzit niciodată...
Un program vorbind de dragoste.
- E un sentiment uman. - Nu, e un cuvânt.
Importantă e legătura pe care cuvântul o implică.
Văd că ești îndrăgostit.
Poți să-mi spui ce ai da ca să păstrezi legătura asta?
Orice.
Poate motivul pentru care ești aici
nu e foarte diferit de al meu.
El e.
- Nu vă apropiați de mine! - Nu vrem necazuri.
- Nu vă apropiați! - Avem nevoie de ajutorul tău.
Nu vă pot ajuta. Nimeni nu poate!
Nu!
Fir-ar să fie!
- Când trebuie să vină trenul? - E deja în întârziere.
Vatmanul nu întârzie de obicei.
Crezi că are vreo legătură cu mine?
N-aș ști să-ți spun.
Cine poate ști lucrurile astea? Numai Oracolul.
- O știi? - Toată lumea o cunoaște.
Am consultat-o înainte să mă duc la francez.
A promis să aibă grijă de Sati după ce ne luăm rămas bun.
Rămas bun?
- Nu rămâneți cu ea? - Nu se poate.
Aranjamentul cu francezul a fost doar pentru fata noastră.
- Noi trebuie să ne întoarcem. - De ce?
- Asta e karma noastră. - Crezi în karma?
E un cuvânt, ca și dragostea.
Un fel de a spune:
"Sunt aici pentru asta".
Nu-mi disprețuiesc karma. Sunt recunoscător pentru ea.
Pentru soția mea minunată, pentru fata mea frumoasă.
Sunt daruri, așa că fac ce trebuie ca să le onorez.
- Tati, trenul! - Ia-ți geanta. Repede.
Pot să ți-o duc eu?
Bine.
Mai repede! Am întârziat!
- Tu cine ești? - E un prieten.
Te cunosc.
- Deci asta vroiau. - Trebuie să mă întorc.
Îți dau cât vrei.
Tot o să urc în tren.
Nu, nu, nu.
O să stai aici până spune Merovingianul.
Dacă-l cunosc bine,
o să stai aici foarte multă vreme.
- Nu vreau să-ți fac rău. - Nu înțelegi.
Eu am făcut locul ăsta.
Aici, eu fac regulile. Aici, eu rostesc amenințările.
Aici, sunt Dumnezeu.
Urcați în tren sau rămâneți aici cu el.
Hai înapoi la Oracol. Va ști ce e de făcut.
Nu. Știm ce e de făcut.
La naiba!
Glumești!
Sfinte Sisoe, n-are aripi.
Înțeleg.
Ești gata să mori.
Trebuie să-i vorbesc.
Pe ușa asta n-o să intri decât peste cadavrul meu.
Așa să fie.
Armele sunt interzise în club.
La capătul acestui lift e o fată la vestiar
și, dacă avem noroc, un bărbat care te verifică de arme.
Și dacă n-avem noroc?
Sunt mai mulți bărbați.
Pot să vă iau... Dumnezeule!
Ce naiba?
Nu pot să cred!
Fiul risipitor se întoarce.
Ai venit după recompensă, Seraph?
Câte gloanțe aveți în armele alea?
Nu știu, dar nu cred că aveți destule.
- Vrem doar să vorbim. - Da, sunt convins.
Ați trecut prin iad pentru asta.
Uite ce-am să fac.
Lăsați armele și vă promit o ieșire sigură de aici.
- La toți trei? - Da.
Desigur.
Cine ar fi crezut că o să ne vedem așa curând după ultima întâlnire?
Soarta e prea blândă.
Și cum tu, micul meu Iuda, i-ai adus aici,
nu pot decât să presupun că ghicitoarea și-a găsit altă carapace.
Dezamăgitor, dar nu de neașteptat.
Sper, totuși, să aibă bunul simț să se învețe minte
și să nu uite că nu există fapte fără consecințe.
Iar dacă luați ceva de la mine, o să plătiți prețul.
Știi de ce suntem aici?
Zău, ce întrebare e asta? Sigur că știu.
E treaba mea să știu.
Unii ar crede că e o coincidență ciudată, eu, însă, nu.
Sunt, totuși, curios cum s-a întâmplat.
- Tu știi? - Nu.
Nu?
Bănuiam eu.
Dar e întotdeauna mai bine să întrebi, nu?
Vrem să facem o învoială.
Mereu direct la subiect, nu, Morpheus?
Bine. Am ceva ce vrei.
Ca să cădem la o învoială,
tu trebuie să ai ceva ce vreau eu. Nu?
Întâmplător, există ceva ce vreau.
Ceva ce am vrut de prima dată de când am venit aici.
Se spune că nu pot fi luați,
doar dați.
Ce?
Ochii Oracolului.
V-am mai spus, nu poți scăpa de natura universului.
Asta v-a adus la mine.
Acolo unde unii văd coincidență, eu văd consecință.
Acolo unde alții văd șansă,
eu văd preț.
Aduceți-mi ochii Oracolului
și am să vă dau înapoi salvatorul.
Mie mi se pare o învoială foarte corectă și rezonabilă.
Da? Nu?
N-am timp de prostiile astea.
Vrei o învoială? Ce zici de asta?
Mi-l dai pe Neo sau murim toți aici și acum.
Interesantă învoială.
Chiar ești gata să mori pentru omul ăsta?
- Fii sigur. - O s-o facă.
Dacă e nevoită, o să ne omoare pe toți.
E îndrăgostită.
E uimitor cât de asemănător e tiparul dragostei cu cel al nebuniei.
S-a scurs timpul.
Ce alegi, Merv?
Bine. Te-ai băgat aici.
Poți să și ieși.
Ești pregătit?
Aproape, domnule. Au legături antice.
- L-ați găsit pe Neo? - Nu-l vezi?
Am văzut ceva, dar n-am știut ce e.
Nu pot pleca încă.
Trebuie să mă duc la ea.
Acum?
E ultima mea șansă.
Ăsta e secretul.
- Să-ți folosești mâinile. - De ce?
Și fursecurile cer dăruire, ca orice altceva.
Neo!
Speram să le termin înainte să vii.
Sati, draga mea, e timpul să le guști.
Du-i castronul lui Seraph și vezi dacă sunt gata.
Bine.
- Mă bucur că ai ieșit. - Și eu.
Deci, mă recunoști?
- O parte din tine. - Așa funcționează.
Pierzi niște biți, păstrezi niște biți.
Încă nu-mi recunosc chipul în oglindă,
dar tot îmi plac bomboanele.
Nu, mulțumesc.
Mai știi cum erai când ai intrat prima dată pe ușa mea?
Emoționat ca un boboc. Și uită-te la tine acum.
M-ai surprins, Neo, și încă o mai faci.
Și de la tine am avut câteva surprize.
Sper că am fost de ajutor.
M-ai ajutat să ajung aici. Întrebarea e de ce?
Unde duce asta?
- Unde se termină? - Nu știu.
- Nu știi sau nu vrei să-mi spui? - Ți-am mai spus,
nimeni nu vede dincolo de o alegere pe care n-o înțelege. Nimeni.
- Ce alegere? - Nu contează, e alegerea mea.
Eu le am pe ale mele, tu pe ale tale.
Asta include și ce să-mi spui și ce nu?
- Sigur că nu. - De ce nu mi-ai spus de Arhitect?
De Zion, de cei de dinaintea mea? De ce nu mi-ai spus adevărul?
- Pentru că nu era momentul să știi. - Cine a hotărât asta?
Știi cine.
Cunoaște-te pe tine însuți.
Eu.
Cred că e timpul să mai aflu câte ceva.
Și eu cred la fel.
Cum mi-am separat mintea de corp fără să mă conectez?
Cum am oprit patru Santinele cu gândul?
Ce naiba se întâmplă cu mine?
Puterea celui Unic se extinde dincolo de lumea asta.
De aici până acolo de unde a venit.
- Unde? - La Sursă.
Asta ai simțit când ai atins Santinelele, dar nu erai pregătit.
Ar trebui să fii mort, dar se pare că n-ai fost gata nici pentru asta.
Arhitectul a zis că dacă nu mă întorc la Sursă,
Zionul o să fie distrus.
Te rog. Poate noi nu vedem dincolo de alegerile noastre,
dar omul ăla nu vede dincolo de nici o alegere.
- De ce nu? - Nu le înțelege. Nu poate.
Pentru el, sunt variabile într-o ecuație.
Pe rând, fiecare variabilă trebuie rezolvată și contracarată.
Ăsta e scopul lui, să echilibreze ecuația.
Scopul tău care e?
S-o dezechilibrez.
De ce? Ce vrei?
Același lucru ca și tine, Neo.
Și sunt dispusă să merg la fel de departe ca și tine.
Sfârșitul războiului.
O să se sfârșească?
Într-un fel sau altul.
Zionul poate fi salvat?
Îmi pare rău, n-am un răspuns la întrebarea asta.
Dacă există un răspuns, într-un singur loc îl poți afla.
- Unde? - Știi unde.
Și dacă nu poți afla răspunsul,
mă tem că nici unul dintre noi n-o să mai apuce ziua de mâine.
Ce înseamnă asta?
Tot ce are un început
are și un sfârșit.
Văd sfârșitul apropiindu-se.
Văd întunericul răspândindu-se.
Văd moarte.
Și numai tu stai în calea lui.
Smith.
Foarte curând, o să aibă puterea să distrugă lumea asta.
Dar n-o să se oprească aici. Nu poate.
N-o să se oprească până nu mai rămâne nimic.
Cine e?
Ești tu.
Opusul tău, negativul tău.
Rezultatul ecuației ce încearcă să se echilibreze.
- Dacă nu-l pot opri? - Într-un fel sau altul, Neo,
războiul ăsta o să se sfârșească.
În seara asta viitorul ambelor lumi o să fie în mâinile tale
sau în ale lui.
Cum te simți? Bine?
Am nevoie de timp.
- Normal. - Căpitane Roland!
- Ce e, Maggie? - Bane și-a revenit.
Bine. Poate are el niște răspunsuri.
Îmi place la nebunie mirosul ăsta.
O să-mi fie dor de el.
- Oracole... - Știu.
Știu.
Sati, draga mea,
ia câteva fursecuri și du-te cu Seraph.
Mă pot întoarce? Aș vrea să mă întorc.
- Și eu. - Atunci ne vedem mâine.
Sper, draga mea. Sper.
Mi-e frică, Seraph.
Vino.
Ne urmărește.
Ia te uită. A trecut ceva timp.
Când te urmăream parcă urmăream o fantomă.
Te-am mai înfrânt altădată.
E adevărat. Dar, după cum vezi, lucrurile s-au mai schimbat.
Iar tu trebuie să fii ultimul Exilat.
- Oracolul mi-a zis de tine. - Zău?
Ce ți-a spus despre mine?
Că ești un om rău.
Nu sunt chiar așa de rău, dacă ajungi să mă cunoști.
Marele și puternicul Oracol. În sfârșit, ne întâlnim.
Bănuiesc că mă așteptai, nu?
Oracolul atotștiutor nu e niciodată surprins.
Cum ar putea fi? Știe tot.
Dacă e adevărat, ce caută aici, când știa că vin?
De ce n-a plecat?
Poate știai că o să fac asta, poate nu.
Dacă știai, ai făcut fursecurile și ai pus tava acolo
în mod intenționat,
ceea ce înseamnă că stai acolo tot în mod intenționat.
Ce-ai făcut cu Sati?
"Și fursecurile au nevoie de dăruire, ca orice altceva".
Ești un nemernic.
Tu știi mai bine, mamă.
Fă ce-ai venit să faci.
Bine, doamnă.
Sincer, aș vrea să fiu de ajutor, dar nu-mi amintesc nimic.
Și tăieturile de pe brațe? Sunt făcute de mai mult de o zi.
În mod sigur.
Aveți dreptate, domnule.
Par făcute de mine.
Dar de ce mi-aș face așa ceva?
Doar dacă n-am fost eu însumi, bineînțeles.
Dar dacă nu sunt eu, atunci cine sunt?
- A fost testat de DV? - Da, domnule. A ieșit negativ.
Dar arată multă activitate neurală neobișnuită,
impulsuri sinaptice încrucișate și semne de traumă recentă,
cu cicatrice ale țesuturilor cortexului.
Vreau adevărul, orice-ar fi. Fă-l să-și amintească.
Am găsit-o!
- Pe Logos? - Da, domnule.
Era și timpul să primim niște vești bune.
Termalii recepționează vreun semn de viață?
Nu, domnule. Nu încă.
- Și nava? - Carena e intactă.
- Aterizează și ține un om în spate. - Da, domnule.
Fă un diagnostic al navei cât de repede posibil.
Aveți grijă, domnule.
Santinelele sunt viclene. Poate fi o capcană.
Ce s-a auzit?
Lăsați alea, băieți. Îi trebuie doar un impuls.
- Niobe. - Morpheus.
- Ești bine? - Da.
N-am știut ce s-a întâmplat după...
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Și eu mă bucur să te văd.
- L-ai scos pe Neo? - Da.
- De unde știi de asta? - De la Oracol.
- Ai văzut-o? - Înainte să ne găsească Santinelele.
- Ce ți-a spus? - Același lucru ca întotdeauna.
Exact ce-am vrut să aud.
În 12 ore, Mașinile o să spargă zidurile docului.
La toate simulările am văzut că odată ce Mașinile ajung înăuntru,
șansele supraviețuirii noastre scad dramatic.
Obiectivul nostru primar e
să distrugem sau să dezafectăm excavatoarele.
Dacă reușim, poate le putem opri să ajungă în oraș.
Dacă nu, putem duce o defensivă eficientă
numai la intrarea în Templu.
E destul de îngustă ca să le înghesuim
și să ne concentrăm forțele.
Am înțeles că ai mai cerut voluntari.
- Exact. - Ce forță
vrei să trimiți la docul primar?
Unitățile de Personal Blindat și jumătate din infanterie.
- Jumătate din infanterie? - Dacă ar fi după mine, domnule consilier,
aș lua fiecare femeie și copil, le-aș pune o armă în mână
și i-aș duce direct la doc.
Poate e mai bine că nu e după tine.
Timpul le va lămuri pe toate.
Comandante, încă o întrebare.
Avem vreo veste de pe Nabucodonosor?
Nu și de-acum nu mai avem motive să credem că o să mai primim.
Poate.
Dar putem spera.
Mă tem că speranța e un lux pentru care n-am timp.
- Zee, ce faci? - Proiectile.
Evacuează nivelul nostru. Trebuie să plecăm.
- Nu vin cu voi. - Ce?
Au chemat voluntari să apere docul.
Copii, stați aici.
Știu ce simți, Zee, dar nu poți face asta.
- Trebuie. - De ce?
Pentru că-l iubesc.
La fel de mult cum mă iubește și el.
Dacă eu eram acolo și el aici, știu ce-ar fi făcut.
Dar o să fii ucisă. E o nebunie, Zee.
Poate. Dacă era Dozer
și ai ști că singura șansă să-l mai vezi o dată ar fi să aperi docul,
ce-ai face?
Proiectile.
Ce naiba se întâmplă aici?
Un accident, domnule. N-am văzut...
- Îmi pare rău. - Cine naiba ești?
Voluntar în unitate, domnule.
Ce caută un schilod ca tine, născut în tuburi, în unitatea mea?
Vreau să-mi aduc contribuția, domnule! Trebuie să apărăm docul.
- Câți ani ai, puștiule? - 18.
Ar fi trebuit să spui 16. Te-aș fi crezut.
Bine. Am 16.
Vârsta minimă e 18. La 16 ești prea tânăr.
Mașinilor nu le pasă cât am. O să mă omoare oricum.
Foarte adevărat.
Dați-mi o șansă, domnule. N-o să vă dezamăgesc.
Dacă mă dezamăgești,
o să vezi că eu și Mașinile avem ceva în comun.
Activează motorul.
Merge iar.
Vrei să ne conectăm ca să încarci softul?
Ar fi minunat. Vrei să cureți și ecranul?
Conexiunea e gata. O reactivez.
Arată bine, dar...
E ceva în neregulă cu Matrixul.
Ba nu. Vedeți ce vedem și noi.
- Ce naiba se întâmplă? - Orice-ar fi, nu e de bine.
Mașinile au preluat joncțiunea 21.
După cum văd eu, dacă întrerupem transmisia aici
și intersectăm cu 153, le surprindem.
Mergem primii, avansăm cât de adânc putem și tragem P.E.M.-ul nostru.
Să sperăm că putem face o gaură destul de mare ca să poți trece.
N-arată bine, dar după cum văd eu, e singura cale de întoarcere.
Ba nu.
Mai e o cale. Linia de rezervă.
Merge până aici, la 1000 m de 21.
Dacă avem noroc, trecem fără să-și dea seama.
E o linie mecanică. E imposibil.
- Nimeni n-o poate pilota. - Eu pot.
- Aiurea! - Am făcut-o.
- A fost demult, Niobe. - Pot s-o fac.
O să fii singura care poate. Noi nu te putem urma.
Bună.
Știu că timpul e mereu împotriva noastră. Îmi pare rău că mi-a luat atâta.
- Dar vroiam să fiu sigur. - De ce?
- Știu ce am de făcut. - Ce?
N-am cum s-o spun pe ocolite.
- Trebuie să iau una din nave. - Ce?
Să te duci unde?
În Orașul Mașinilor.
Știu că e greu de înțeles.
Ba nu e. Ești complet nebun.
Tot trebuie să mă duc.
Nici o navă nu s-a apropiat la mai puțin de 100 km.
- N-o să reușești. - Trebuie să încerc.
- Asta ți-a spus Oracolul? - Nu.
E o tâmpenie! Dacă vrei să te sinucizi, fă-o,
dar nu sacrifica una din navele noastre.
- Crede-mă. Trebuie să mă duc. - Aiurea!
Eu sunt căpitanul navei! Eu spun unde merge!
O să ajungă în iad înainte să ți-o dau ție!
- O poate lua pe-a mea. - Nu poți face asta.
Nu îndrăzni să-mi spui ce pot și ce nu pot face
cu nava mea după discursul ăla.
- Pentru Dumnezeu, Niobe! - O conduc pe asta. Să o ia pe-a mea.
Dacă plecăm într-o oră, ajungem în Zion odată cu Mașinile.
E un plan la fel de bun ca oricare altul.
E în zadar.
Două nave, două direcții.
Pare providențial, nu Morpheus?
- N-ai crezut niciodată în cel Unic. - Nici acum nu cred.
Atunci de ce o faci?
Cred în el.
Mulțumesc.
- Pentru ce e? - Ca să te relaxezi.
Ca să-ți amintești mai ușor.
Dacă nu vreau să-mi amintesc?
De ce ai vrea asta?
Dacă am tras eu P.E.M.-ul?
Dacă am distrus eu navele
și sunt vinovat de moartea tuturor acelor oameni?
Dacă am făcut asta,
n-aș fi în mare siguranță aici, nu?
Desigur, nici tu n-ai fi în siguranță.
Sunt gata.
Trinity,
vreau să-ți spun ceva.
Trebuie să înțelegi ceva.
Știu că trebuie să mă duc.
Dar mai mult de atât,
nu știu.
Știu. Nu crezi că te mai întorci.
Am știut din clipa în care ai spus că trebuie să pleci. Ți-am citit-o pe față.
Așa cum tu ai știut din clipa în care te-ai uitat la mine
că o să vin cu tine.
Mi-e frică, Trin.
Și mie.
Mi-a luat 10 minute să mă leg la un bocanc.
Dar îți mai spun ceva.
Acum 6 ore, i-am spus Merovingianului
că sunt gata să dau orice pentru tine.
Știi ce s-a schimbat în ultimele 6 ore?
Nu.
Nimic.
- Ai încărcat muniția? - Aproape, domnule.
Mai repede. Timpul zboară.
Nu le lași nimic?
A zis că n-are nevoie.
Nu-mi iau rămas bun. Îți urez noroc.
Mulțumesc.
Sper că știi ce faci.
Și eu.
A fost o onoare, domnule.
Nu, onoarea e încă a mea.
- Suntem gata, domnule. - Era și timpul.
Am întârziat deja, căpitane. Hai să-i dăm bice.
Pa, iubito.
Ai grijă de ei.
Ești gata?
Motorul merge încă.
O fi o siguranță. Mă duc să verific.
Ar fi trebuit să știu că o să-și trimită târfa înainte.
Bane.
Nimeni nu mi-a scăpat de atâtea ori ca tine.
Îmi ziceam mereu că e ultima oară.
Când eram sigur că te-am prins, ne scăpai printre degete.
Nici nu-ți pot spune cât de supărător poate fi.
Ce tot spui?
Cred că o să-mi facă la fel de multă plăcere să te omor ca și pe el.
Neo, Bane a înnebunit!
O să mi-o plătești.
- Mai sunt 27 km. - Căpitane, avem o urgență!
- Ce e, AK? - Maggie, domnule.
E moartă. Ucisă. Cred că Bane a făcut-o.
Fir-ar să fie!
Știam eu! Știam că și-a pierdut mințile.
El a tras P.E.M.-ul!
Fir-ar să fie, trebuia să-l învăț minte cu bătaia!
Am căutat în toată nava, domnule. Nu e aici.
- Știu unde e. - Pe Logos.
Trebuie să ne întoarcem.
- Dacă au nevoie de ajutorul nostru? - Prea periculos.
- De ce? - Dacă i-a omorât,
poate controla alt P.E.M.
În clipa asta, sunt pe cont propriu. Ca noi.
Domnule Anderson.
Ești la fel de previzibil în lumea asta ca și în cealaltă.
- Ce? - E nebun.
Așa ți se pare ție, dar eu și domnul Anderson știm
că aparențele pot fi înșelătoare.
Confuz, domnule Anderson? Totul o să se limpezească într-o clipă.
Mulțumesc că mi-ai adus arma. Poți s-o pui acolo.
N-o face.
- Trage acum! - Da, trage. Arde-ne de vii.
Fă-o. Altfel ne omoară pe amândoi.
Uită-te la el. Știe că trebuie s-o facă, dar n-o face.
- Nu poate. - Fă-o.
Dă-te de lângă armă și întoarce-te.
Dă-i drumul.
Familiar, nu?
Noi doi am mai fost aici. Îți amintești?
Eu da. Numai la asta mă gândesc.
- Cine ești? - Tot nu mă recunoști?
Mărturisesc, e greu și să gândesc, prizonier în bucata asta putredă de carne.
Îi simt duhoarea cu fiecare gură de aer. E un nor sufocant de care nu poți scăpa.
Dezgustător!
Uite cât de fragil e! Nimic atât de slab nu poate supraviețui.
- Ce vrei? - Vreau ce vrei și tu.
Da. Exact, domnule Anderson.
Privește dincolo de carne.
Uită-te prin gelatina moale a acestor ochi bovini și vezi-ți dușmanul.
- Nu. - Ba da, domnule Anderson.
- Nu se poate. - Nu e loc unde nu mă pot duce,
nu e loc unde să nu te găsesc.
- E imposibil! - Nu imposibil.
Inevitabil.
Adio, domnule Anderson.
Asta trebuie să fie.
Nu!
Aș vrea să te poți vedea, domnule Anderson.
Mesia orb.
Ești un simbol pentru semenii tăi, domnule Anderson.
Neajutorat.
Deplorabil.
Așteptând să ți se curme suferința.
Te văd.
Nu s-a terminat, domnule Anderson.
Nu s-a terminat.
- Trinity! - Neo.
Neo.
Ochii tăi!
O să fie bine.
E în regulă, Trin.
Dar cred că va trebui să pilotezi tu.
Seismicitatea arată 22 de minute până la pătrundere.
N-au de unde să știe că nu avem un P.E.M. O să atace în valuri.
Concentrează ofensiva asupra excavatoarelor. UPB-urile pe poziții.
Da, domnule.
Hai, mișcă!
Bine!
Asta e!
Mă știți toți, așa că am s-o spun pe șleau.
Dacă ne-a sunat ceasul, asta e.
Dar dacă trebuie să ne dăm viața în fața nemernicilor ăstora, vă cer doar
să le facem viața un iad înainte!
Da!
- Ți-e frică, Charra? - Normal.
Dar îți propun un târg.
Dacă tu încarci, eu trag.
S-a făcut.
- Sfinte, ia uitați-vă. - Liniște.
- Cât mai e până la deschidere? - 1,4 km.
- Încă generăm un câmp prea fierbinte. - Ghost, oprește sistemele auxiliare.
- Treci pe manuală. Redu zgomotul la 4. - O să cadă.
- Ușurel. - 700 m.
Dacă ne-am apropia destul...
600 m.
Acolo.
La naiba!
- S-a terminat. Vin. - Putere maximă!
Puneți oameni la arme! La toate!
Ghost, tu ești cel mai bun țintaș. Du-te cu ei. Morpheus, ia-i locul!
Vin, iubito.
Vin.
- Încetinește! Asta nu e Logos! - Ține-te, Roland. Pornim.
Sfinte! Nu știam că nava asta poate face așa ceva!
Au străpuns docul!
Pregătiți-vă!
Pentru Zion!
La naiba!
Haide!
În cerc!
Reîncarcă!
Reîncarcă 9!
Hai! Mai repede!
Atenție la stânga!
Nu le lăsați să treacă!
Zuka!
Dumnezeule!
Unde naiba e infanteria mea?! Vreau mașina aia doborâtă!
Luați asta!
La naiba!
- Boghiul 2 la breșă! - Fir-ar să fie!
La naiba, are fundu' mare!
- Ține-le departe de mine! - Sunt o puzderie!
- Căpitane, vedeți? - Țintesc antena! Oprește-le!
La naiba!
Da.
Ține-mă de curea.
Vreau doar o țintă clară.
La naiba!
Charra!
- Se apropie ceva! - Se apropie multe!
- E altceva, domnule. - Ce e?
Cred că o navă de-a noastră.
- Imposibil. - Holograma încearcă s-o identifice.
- Contactează-i. Vreau codurile de acces. - Încercăm, domnule. Nu răspund.
E o cursă. Nu e a noastră. Nu poate fi.
E o linie mecanică. Nimeni n-o poate pilota.
- Înainte 30 grade cu 80%. - 30 grade. 80%.
Înclină 60 grade la tribord. 20%.
- La naiba! Hai, ține pasul! - Încerc!
Domnule, holograma a confirmat. E Hammer, domnule.
Cum se poate?
E atacată și avariată grav.
Cu viteza actuală, ajunge la Poarta 3 în 12 minute.
P.E.M-ul ar putea distruge toate Santinelele de aici.
Ba mai mult de atât. Ar distruge tot sistemul nostru de apărare.
Dacă tragem P.E.M.-ul, pierdem docul.
Domnule, am pierdut deja docul.
Deschide poarta.
Poarta 3 nu răspunde! Suntem avariați grav, domnule!
Am pierdut controlul! N-o putem deschide!
Ieșirea.
La semnalul meu, dă-mi putere maximă ca s-o înclin la tribord.
Putere maximă,
90 grade.
Acum!
Rezistă, iubito.
Da' știi să pilotezi, femeie!
N-am ajuns încă. Cum stăm cu poarta?
Santinelele au intrat în doc.
Am ajuns prea târziu?
- Câte UPB-uri funcționează? - 13, domnule.
Dă-mi-o pe cea mai apropiată de Poarta 3.
Reîncarcă!
Plouă cu metal.
Du-te!
Atenție! Se întorc!
În spatele tău!
S-a înțepenit!
Lasă-l, puștiule! Fugi de aici!
Am reușit!
Căpitane Mifune.
Nu!
Vine.
Hammer.
Ce?!
Trebuie să deschizi poarta.
Taie contragreutățile.
Poți s-o faci.
Grăbește-te. Nu e timp.
Căpitane,
n-am terminat programul de instrucție.
Nici eu.
- Închide-l! - Oprește curentul!
N-o să reușim. Trebuie să tragem P.E.M.-ul acum.
Haideți, vă rog.
Ține greutatea înainte.
Ușor ca o pană.
Holograma arată că UPB-ul lui Mifune merge și se îndreaptă spre Poarta 3.
Nu apăsa prea tare pe trăgaci.
UPB-ul lui Mifune e la Poarta 3.
- Cât mai e? - 2 minute până la impact.
- Căpitane Mifune, recepționezi? - Nu cred că-i merge radioul.
Mifune,
aici Lock.
Nu știu dacă mă auzi, dar dacă da,
Hammer e la două minute de tine.
Ai două minute să deschizi poarta.
Link.
Căpitanul către puntea principală! Încărcați P.E.M-ul!
Fă-o, puștiule.
Neo. Cred.
- Da! - Reușim?
N-am ajuns până aici.
Aproape am ajuns.
Arde-i, Link!
- Ai reușit. - Nu.
Am reușit.
Ești un pilot dat naibii.
Unele lucruri nu se schimbă niciodată pe lumea asta.
Altele da?
Din fericire,
unele se schimbă.
Link!
- Zee? - Link!
Știam că ai să vii. Știam.
Ți-am promis.
L-ai purtat.
Glumești? Nu-l mai scot niciodată.
Trei căpitani, o navă.
Bănuiesc că celelalte au fost pierdute în împrejurări la fel de zadarnice.
Și eu mă bucur să te văd, Jason.
Consiliul așteaptă explicații.
Iertați-mă că nu vin, dar trebuie să încerc să opresc potopul ăsta.
Îmi scapă ceva? Credeam că am salvat docul.
Asta e problema voastră.
Nu vedeți mai mult de 5 minute în viitor.
P.E.M.-ul a dezactivat aproape toate sistemele și UPB-urile.
În locul Mașinilor, aș trimite toate Santinelele acum.
Ai salvat docul, căpitane? Tocmai i l-ai servit pe tavă.
Haide! Taie-l!
Puntea e liberă!
Auzi?
Fă cablul!
- Vreau sistemul în rețea! - La doc, comandante. Santinele.
Ordonă retragerea.
Sigilează tunelul. Acum!
Mișcați-vă!
Dumnezeule!
- Liber. - Fă-o!
Rândul vostru.
Le-ai dat nava ta?
- Exact, doamnă consilier. - Știind ce are de gând să facă cu ea?
Oracolul n-a zis nimic?
Mi-a zis că Neo va avea nevoie de ajutor și că voi alege dacă i-l dau sau nu.
Ce șanse poate avea o navă împotriva întregului lor sistem de apărare?
Nici una. E imposibil. Dar n-a vrut să asculte.
Nici muniție n-a vrut să ia. Își pierduse mințile de tot.
Ba nu.
Neo face ceea ce crede că trebuie să facă.
Nu știu dacă ce face e bine sau dacă
o să ajungă în Orașul Mașinilor.
Iar dacă ajunge, nu știu ce poate face ca să ne salveze.
Dar știu că atâta timp cât mai are suflare,
n-o să se dea bătut.
Și nici noi n-o putem face.
Scade temperatura.
Pornim.
Suntem deasupra culturilor, nu?
De unde știi?
Le simt.
Acolo.
Ăla e drumul nostru. Îl vezi? Trei cabluri.
Cabluri de curent.
Ia-te după ele.
Ce fac?
Nu știu.
Locotenente!
Fir-ar să fie!
Ce facem acum, comandante?
E o chestiune de timp acum.
Mașinile o să pătrundă prin zidurile acestui oraș.
Recomand Consiliului să se alăture celorlalți civili din Templu.
Cât avem?
Două ore. Poate mai puțin.
Oamenii au fortificat intrarea cu destulă artilerie ca să ne spunem ultimul cuvânt.
După asta, nu mai pot face nimic.
Comandante, crezi că avem vreo șansă de supraviețuire?
Nu pe mine trebuie să mă întrebați, doamnă consilier.
Ci pe el.
- De ce? - El crede în miracole.
Acolo. Munții ăia.
Acolo e.
- Vezi ce e acolo? - Da.
Dacă-mi spui că o să reușim, o să te cred.
O să reușim.
Trebuie.
Santinele.
Sunt prea multe!
Te țin!
- Neo, ajută-mă! - Nu le pot înfrânge.
- Ce facem? - Urcă deasupra lor.
- Ce? - La cer. E singura soluție.
Atunci ne ridicăm.
Frumos.
Forțează contactul. Nava o să pornească.
Din nou! Încet.
Acum!
Trin?
Trinity!
- Sunt aici. - Unde?
Aici.
Am reușit.
Ai spus că o să reușim.
E incredibil, Trin.
Lumină peste tot.
Ca și când totul a fost făcut din lumină.
Aș vrea să poți vedea ce văd eu.
Mi-ai arătat deja atât de multe.
Ce e, Trinity? Ce ai?
Nu pot veni cu tine, Neo.
Am venit cât de departe am putut.
Ce e?
Nu!
Nu, nu, nu!
E în regulă.
E timpul.
Am făcut tot ce-am putut.
Acum tu trebuie să faci restul.
Trebuie să termini.
Trebuie să salvezi Zionul.
Nu pot.
- Nu fără tine. - Ba poți.
O s-o faci.
O cred. Am crezut-o întotdeauna.
Trinity.
Trinity, nu poți muri.
Nu poți.
Ba pot.
M-ai înviat o dată.
Dar nu și de data asta.
Mai știi,
pe acoperiș, după ce m-ai prins,
ultimul lucru pe care ți l-am spus?
Ai spus că-ți pare rău.
Aș fi vrut să nu o fi spus.
Era ultimul meu gând.
Mi-am dorit încă o șansă
ca să pot spune ce era cu adevărat însemnat.
Să-ți spun cât de mult te iubesc.
Cât de recunoscătoare am fost pentru fiecare clipă alături de tine.
Dar până să știu cum să spun ce vroiam, a fost prea târziu.
Dar m-ai înviat.
Mi-ai împlinit dorința.
Încă o șansă ca să pot spune ce vroiam să spun cu adevărat.
Sărută-mă.
Încă o dată.
Sărută-mă.
Duceți muniția la locul ei! Mai aveți o șansă să nu greșiți.
Ridicați aia.
- Repede. - Haideți!
Neo,
dacă ai de gând să faci ceva, fă-o repede.
Vreau doar să spun ce am venit să spun.
După aia, fă ce vrei. N-o să te opresc.
Vorbește!
Nu mai poți stăpâni programul Smith.
Curând o să se înmulțească în orașul ăsta ca și în Matrix.
Nu-l poți opri.
- Dar eu pot. - N-avem nevoie de tine!
N-avem nevoie de nimic!
Dacă e adevărat, am făcut o greșeală și ar trebui să mă omori acum.
Ce vrei?!
Pace.
Ce fac?
Ce faci?!
Morpheus!
Dacă dai greș?
N-o să dau.
Neo,
luptă pentru noi.
Domnule Anderson, bun venit înapoi.
Ne-a fost dor de tine.
Îți place cum am amenajat locul?
Se termină în seara asta.
Știu. Am văzut-o.
De-aia restul de mine o să se delecteze doar cu spectacolul.
Pentru că noi știm deja că eu am să te înfrâng.
Simți, domnule Anderson,
cum te împresoară?
Eu simt.
Ar trebui să-ți mulțumesc. În fond, viața ta m-a învățat
scopul vieții în general.
Scopul vieții e să se sfârșească.
De ce, domnule Anderson?
De ce? De ce?
De ce o faci?
De ce să te ridici?
De ce să mai lupți?
Crezi că lupți pentru ceva?
Pentru altceva decât pentru viața ta?
Poți să-mi spui pentru ce? Știi măcar?
Pentru libertate, adevăr?
Poate pentru pace? Oare pentru dragoste?
Iluzii, domnule Anderson. Capricii ale percepției.
Construcții temporare ale unui intelect uman fragil
ce încearcă cu disperare să justifice o existență
fără însemnătate, fără scop!
Toate la fel de artificiale ca însuși Matrixul,
deși numai o minte umană ar inventa ceva atât de insipid ca dragostea.
Trebuie să vezi asta, domnule Anderson.
Trebuie s-o știi de-acum. Nu poți câștiga. E inutil să mai lupți!
De ce, domnule Anderson? De ce insiști?!
Pentru că asta aleg.
Asta e lumea mea! Lumea mea!
Stai.
Am văzut asta.
Asta e. Ăsta e sfârșitul.
Da. Stăteai întins chiar acolo, exact așa.
Iar eu...
Eu stau aici, chiar aici. Și ar trebui să spun ceva.
Spun:
"Tot ce are un început are și un sfârșit, Neo".
Ce? Ce-am spus?
Nu, nu e bine. Nu poate fi bine.
Nu te apropia de mine!
De ce te temi?
E o șmecherie!
Ai avut dreptate, Smith.
Ai avut mereu dreptate.
Era inevitabil.
S-a terminat?
O, nu!
Nu, nu e drept.
S-a făcut.
Nu e logic.
A reușit.
Ne-a salvat.
S-a terminat! A reușit! A reușit!
A reușit! S-a terminat!
A reușit! A reușit!
- Ce e? Ce s-a întâmplat? - Neo a reușit!
- Ce? - A încheiat războiul!
Mașinile au plecat!
Războiul s-a terminat, domnule!
Zion! Zion!
Zion, s-a terminat!
S-a terminat!
Războiul s-a terminat!
Mi-am imaginat clipa asta
atâta amar de vreme.
E adevărat?
Neo, oriunde ai fi,
îți mulțumim.
Bună dimineața.
Ia te uită! Ce surpriză!
Ai jucat un joc foarte periculos.
Schimbarea e întotdeauna periculoasă.
Cât de mult crezi că o să dureze această pace?
Cât poate.
Și ceilalți?
Care ceilalți?
Cei ce vor să iasă.
E limpede că o să fie eliberați.
Am cuvântul tău?
Ce crezi că sunt? Uman?
Oracole!
Ne temeam că n-o să te găsim.
Totul e în regulă acum.
Uite!
Ia uite!
Frumos!
Tu l-ai făcut?
Pentru Neo.
E frumos.
Sunt sigură că i-ar plăcea.
O să-l mai vedem vreodată?
Bănuiesc că da.
Într-o zi.
Ai știut dintotdeauna?
Nu, nu, n-am știut.
Dar am crezut.
Am crezut.