Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
זוכה פרס "דקל הזהב" בפסטיבל קאן 2002 -
ורשה 1939 -
מר שפילמן? -שלום.
באתי במיוחד כדי לפגוש אותך. אני אוהבת את הנגינה שלך.
מי את? -שמי דורותה, אני אחותו של יורק...
יורד לך דם. -זה שום דבר.
בואי. תכתבי לו מכתב הערצה, בהזדמנות.
זה לא זמן טוב. בואי.
יורק, איפה החבאת אותה?
אני לא יודע מה לקחת. -אתה תמיד לוקח יותר מדי.
כמה מזוודות את לוקחת? -אני אורזת את השמלה האדומה שלי.
מה דעתך? שאקח את הפורטרט של דוד שמעון?
קח אותו, אל תיקח אותו. קח מה שאתה רוצה.
אתה לא רואה שאני חולה מרוב דאגה?
הוא יחזור הביתה. הוא יהיה בסדר.
כדאי לקחת עוד מזוודה, רק לנעליים.
אימא, ולאדק הגיע.
תודה לאל, ולאדק!
נפצעת? -לא. זה חתך קטן. זה שום דבר.
דאגתי כל כך.
אמרתי לה לא לדאוג. המסמכים שלך היו עליך.
אם היית נפגע, היו יודעים לאן לקחת אותך.
הנריק, אל תגיד דברים כאלה.
אלוהים ישמור.
אבא, ולאדק הגיע. -מה אמרתי לך?
מה אתם עושים? -מישהו ראה את הכובע רחב השוליים?
לא יודע. הפציצו אותנו. השידורים הופסקו.
"רדיו ורשה" היא לא התחנה היחידה.
תארוז, יקירי. תארגן את הדברים שלך.
לאן הולכים? -נצא מוורשה.
נצא מוורשה לאן? -לא שמעת?
שמעתי מה? -לא קראת עיתון?
לא.
איפה העיתון? -השתמשתי בו לאריזה.
היא השתמשה בו לאריזה. -הממשלה עברה ללובלין.
על כל הגברים הבריאים לחצות את הנהר,
ולהקים מערך הגנה חדש. כך כתוב.
לא נשאר כמעט אף אחד בבניין, רק נשים. הגברים עזבו.
מה תעשו, כשתקימו מערך הגנה חדש?
תיסחבו עם המזוודות שלכם? -תארוז, ולאדק. אין לנו זמן לזה.
אני לא הולך לשום מקום. -יופי!
גם אני לא הולכת לשום מקום.
אל תדברו שטויות. אנחנו חייבים להישאר יחד.
אם אני עומד למות, אני מעדיף למות בבית שלי. אני נשאר פה.
חס וחלילה. -תהיו בשקט. מצאתי משהו, תקשיבו.
...מהבי.בי.סי בלונדון. הממשלה הבריטית,
לאחר שלא קיבלה תשובה,
לאולטימטום שהוצג בפני הממשלה הגרמנית,
הכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית.
זה נפלא. נפלא. -משערים ש...
במהלך השעות הקרובות, צרפת תצא בהכרזה דומה.
פולין לא תעמוד עוד לבדה.
נפלא!
אימא, זו הייתה ארוחת ערב נהדרת.
כן, בהחלט.
כשיש סיבה למסיבה, ראוי לעשות מאמץ.
לחיי בריטניה וצרפת.
אמרתי לכם, לא? הכל יהיה בסדר.
חמשת אלפים ושלוש.
זה הכל? -כן.
5,003 זלוטי. זה כל מה שנשאר לנו.
יש לנו 3,003 זלוטי יותר מדי. תראו.
"הנדון: מגבלות נוספות ביחס לנכסים נזילים.
יהודים יורשו להחזיק עד אלפיים זלוטי בבתיהם."
מה נעשה עם יתר הכסף?
נפקיד אותו בבנק. בחשבון סודי.
בנק?
מי המטומטם שיפקיד כסף בבנק גרמני?
אפשר להחביא את הכסף.
הנה. אפשר להחביא את הכסף מתחת לעציץ.
לא, לא. אני אגיד לכם מה שנעשה. נשתמש בשיטות בדוקות.
אתם יודעים מה עשינו במלחמה הקודמת?
קדחנו חור ברגל השולחן,
והחבאנו בו הכסף.
מה אם ייקחו את השולחן? -מה זאת אומרת ייקחו?
הגרמנים יכנסו לבתים של יהודים וייקחו מה שהם ירצו, רהיטים, חפצי ערך, כל דבר.
באמת? -אידיוט! למה שהם ירצו שולחן? שולחן כזה?
מה אתה עושה? -לא, תקשיבו, תראו.
זה המקום הטוב ביותר. אף אחד לא יעלה בדעתו לחפש מתחת לעציץ.
לא, תקשיבו. חשבתי על זה. -כן? איזו הפתעה.
נוכל להשתמש בפסיכולוגיה. -במה נשתמש?
נניח את הכסף ואת השעון על השולחן ונכסה אותם, ככה. במקום גלוי.
אתה טיפש? -הגרמנים יחפשו בכל מקום, ולא יבחינו בזה.
זה הדבר הכי טיפשי שראיתי. ודאי שהם יבחינו בזה. תראה.
תראה.
אידיוט!
ולי קראת טיפש? -זה רעיון טוב. זה המקום האחרון...
זה ייקח שעות. -אנחנו נספיק.
זה לא ייקח שעות. -איך תוציא אותם? תגיד לי.
איך תוציא אותם? -שקט, בבקשה. אני קוראת אתכם לסדר!
תשלוף אותם אחד-אחד? -אף אחד לא מקשיב לי.
שקט, בבקשה. שקט. שמרו על סדר!
היא עורכת דין. היא אוהבת סדר. -תקשיבו.
נניח את השעון מתחת לעציץ ואת הכסף נחביא בכינור.
אוכל עדיין לנגן בו? -חכה ותראה.
יורק? מדבר ולאדק שפילמן. -מה שלומך?
בסדר, אנחנו בסדר. תודה. ואתה?
אנחנו בסדר, בהתחשב בנסיבות.
אנחנו לא יכולים לעשות דבר. הם לא מוכנים לפתוח את התחנה.
כן, אני יודע אבל...
גם לא כדי להשמיע מוסיקה. לפולנים לא יהיה רדיו.
אני יודע, יורק...
אבל אני בטוח שתמצא עבודה. פסנתרן כמוך!
אולי ואולי לא, אבל...
שמע, אל תיעלב אבל לא התקשרתי כדי לדון בקריירה שלי.
נדנדתי ליורק במשך שבועות ובסוף הוא נכנע ואמר,
"בסדר, בואי איתי מחר". באתי ו...
הפציצו את התחנה.
זה היה פשוט נפלא, לפגוש אותך בצורה כזו.
באמת? -כן. זה היה בלתי נשכח.
תמיד אהבתי את נגינתך, מר שפילמן. -קראי לי ולאדק, בבקשה.
אף אחד לא מנגן שופן כמוך. -אני מקווה שזו מחמאה.
בוודאי. אני מתכוונת לזה. -מי יודע? סתם התבדחתי.
שנלך לשתות קפה ב"פרדיסו"? -בשמחה.
ואת? במה את עוסקת? -סיימתי את הלימודים בקונסרבטוריון.
את נגנית? -כן, אבל בקושי.
באיזה כלי את מנגנת? -צ'לו.
אני אוהב לראות אישה מנגנת בצ'לו.
הכניסה ליהודים אסורה -
בושה וחרפה. איך הם מעזים?
את יודעת איך זה, אנשים מנסים להיות יותר נאצים מהיטלר.
אני נכנסת כדי להתלונן.
עדיף שלא. תאמיני לי.
זה משפיל כל כך. אדם כמוך... -שלום.
נמצא מקום אחר.
אפשר לטייל בפארק. -אי אפשר.
יש צו רשמי בעניין.
אסור ליהודים להיכנס לפארק.
אלוהים, אתה צוחק? -אני לא צוחק. זה נכון.
הייתי מציע שנשב על ספסל,
אבל אסור ליהודים לשבת על ספסלים ציבוריים.
זה מגוחך!
אני אגיד לך מה נוכל לעשות. אפשר לעמוד פה ולדבר.
אני חושב שמותר לנו לעשות את זה, לא?
את מנגנת בצ'לו, דורותה? נחמד.
מי המלחין האהוב עלייך?
שופן? באמת?
עלייך ללמוד לנגן את הסונטה שלו לצ'לו.
"מה איתך, ולאדק?"
אולי אלווה אותך. אני אנגן בפסנתר ואת בצ'לו.
מר שפילמן, אתה באמת נהדר.
תקראי לי ולאדק, בבקשה.
"הנדון: סימן מזהה ליהודים במחוז ורשה.
הנני מורה לכל היהודים במחוז ורשה
לענוד סימן מזהה גלוי לעין, בפומבי.
צו זה ייכנס לתוקף ב-1 בדצמבר, 1939,
והוא חל על כל יהודי שגילו מעל 12 שנים.
הסימן המזהה יולבש על השרוול הימני,
ויופיע בו מגן דוד כחול על רקע לבן.
על הרקע צריך להיות גדול דיו,
כך שצלעות מגן הדוד יהיו באורך של שמונה סנטימטר.
רוחב צלעות מגן הדוד יהיה סנטימטר אחד.
יהודים שלא יכבדו צו זה,
ייענשו בחומרה.
על החתום, מושל מחוז ורשה...
ד"ר פישר".
לא אענוד את זה. -אני לא אענוד אותו.
אני לא מוכנה שיסמנו אותי.
תן לי לראות את זה.
לא רשום שם שאנחנו צריכים לייצר את סרטי הזרוע האלה בעצמנו.
מאיפה נשיג אותם? -אנחנו לא נשיג אותם.
אנחנו לא נלבש אותם!
אתה.
בוא הנה.
למה לא קדת קידה?
אני מתנצל.
אסור לך ללכת על המדרכה.
לך בתעלת הביוב!
ראית את זה?
מה? אני עובד. מה?
מה זה?
שם ישימו אותנו. -מה זאת אומרת, ישימו אותנו?
"על פי הוראת מושל מחוז ורשה, ד"ר פישר,
באשר להקמת הרובע היהודי בוורשה.
יוקם רובע יהודי,
שבו ישוכנו כל היהודים המתגוררים בוורשה,
ואלה שעומדים להעתיק את מגוריהם לוורשה".
תראה.
"יהודים הגרים מחוץ לשטח האמור,
יידרשו לעבור לרובע היהודי עד ה-31 באוקטובר,
1940".
הם לא יכניסו את כולנו. זה קטן מדי,
יש 400,000 יהודים בורשה.
לא, יש 360,000 ולא תהיה בעיה.
מה אני אמורה לעשות?
אימא?
אימא,
מה קרה?
עשרים זלוטי.
זה כל מה שנשאר לנו. 20 זלוטי.
מה אני יכולה לקנות בעשרים זלוטי?
נמאס לי לבשל תפוחי אדמה, תפוחי אדמה...
זה המחיר. זה מה שאני מציע.
אני ממליץ לך לקבל את ההצעה. לא יציעו לך יותר.
אבל זה בכשטיין, מר ליפה. -אלפיים. אני ממליץ לכם לקבל את ההצעה.
מה תעשו כשתהיו רעבים? תאכלו את הפסנתר?
תסתלק מפה! גזלן!
נעדיף למסור אותו בחינם. -הנריק, עזוב אותו!
לא אכלת היום? מה מציק לך?
אתם מטורפים.
אני עושה לכם טובה.
אלפיים, ואני משלם על ההובלה.
אני אפילו לא גובה מכם דמי הובלה.
לא אכלת היום. אתה מטורף.
קח אותו.
31 באוקטובר, 1940 -
שלום.
לא רציתי לבוא.
לא רציתי לראות את זה, אבל...
לא הצלחתי לעצור את עצמי.
מה שלומך? -בסדר.
יופי.
לא באמת. עצרו את בן הדוד שלי.
יורק אומר שישחררו אותו.
זו בושה וחרפה.
זה לא יימשך הרבה זמן. אל תדאגי.
כך גם אני אמרתי,
זה יותר מדי מגוחך.
אני צריך...
טוב, להתראות.
בקרוב, בסדר?
שלום.
טוב...
למען האמת, חשבתי שזה יהיה גרוע יותר.
איפה נישן?
אני אישן במטבח עם הבנות.
אתה, הנריק ואבא תישנו כאן.
תראו.
בואו לראות.
לכו מפה.
לכו, תסתלקו.
אבא, אבא!
מכרת משהו? -רק אחד. דוסטויבסקי, "אידיוט".
שלושה זלוטי. -זה יותר טוב מאתמול.
שלושה זלוטי עלובים, ויש כאן אנשים שעושים מיליונים.
אני יודע. -אתה לא יודע, תאמין לי.
הם משחדים את השומרים והשומרים מעלימים עין.
הם מכניסים לכאן רכבים עמוסים באוכל, בטבק, באלכוהול,
בקוסמטיקה מצרפת.
העניים מתים סביבם ולא אכפת להם.
סליחה, ראית את בעלי, יצחק שרמן?
גבר גבוה ונאה? -אני מצטער...
עם זקן קטן אפור?
לצערי, לא. -סליחה.
שלום.
תישן טוב, אבל אם תראה אותו, תכתוב לי, כן?
יצחק שרמן!
למה עוברת חשמלית של גויים באזור שלנו?
למה הם לא נוסעים מסביב?
אל תדאג. הם עומדים לבנות גשר, לא שמעת?
גשר-שמשר.
הגרמנים טוענים שהם אינטליגנטים...
אתה יודע מה אני חושב? אני חושב שהם טיפשים גמורים.
אני צריך להאכיל את המשפחה שלי. חצי מהזמן אני עומד פה,
ומחכה שיתנו לנו לעבור.
למה הם חושבים שאני בא הנה, כדי לשמוע מוסיקה?
מה קרה לך? משעמם לך?
מה קורה לך?
למה אתה לא זז? זוז! -בדיוק. תרקוד!
תרקוד! -תרקוד!
קדימה, תרקוד.
כן. יפה מאוד.
מה איתך? אתה לא רוצה להצטרף אליו?
נפנה את הרחוב כדי שהיהודים יוכלו לרקוד.
אתה... שניכם.
תמשיכו.
יותר מהר.
קדימה!
יותר מהר.
קדימה!
יותר מהר.
אמרתי לזוז! אמרתי מהר יותר! קדימה, יהודים!
לרקוד!
יופי, הם הגיעו.
יצחק הלר מחכה לכם.
מה העניין? -שב, שתה תה.
אני אכין ארוחת צהריים כשהבנות יחזרו.
מה אתה עושה פה? -הוא הביא עוגות.
ה...
אבא שלו בעסקי התכשיטים,
והוא מצליח, נכון, יצחק?
מדהים. תכשיטים.
אנחנו מגייסים אנשים. -מי מגייס?
אל תתחכם, הנריק. באתי הנה כידיד.
מביאים לכאן יהודים מרחבי המדינה.
בקרוב יהיו חצי מיליון איש בגטו.
אנחנו צריכים עוד שוטרים יהודים. -עוד שוטרים יהודים.
כלומר, אתה רוצה שאכה יהודים באלה ואאמץ את רוח הגסטפו. הבנתי.
מישהו צריך לעשות זאת, הנריק. -אבל למה אני?
חשבתי שאתם מגייסים רק בנים של עשירים.
תסתכל על אבא שלי. תסתכל עלינו.
אני מסתכל עליך ולכן באתי. המשפחה שלך תוכל לחיות טוב יותר.
אתה רוצה להמשיך למכור ספרים ברחוב כדי לשרוד?
כן, בבקשה.
אני עושה לכם טובה.
מה איתך, ולאדק? אתה פסנתרן נהדר,
ויש למשטרה תזמורת ג'ז מצוינת. יקבלו אותך בשמחה.
תצטרף אלינו. אין לך עבודה. -תודה לך, יש לי עבודה.
בוודאי.
אני מצטער, ולאדק. הוא רוצה שתפסיק.
מי רוצה שאפסיק?
אני אומר שצריך לראות את החיובי.
אתה גר בגטו הקטן עם אינטלקטואלים ובעלי מקצוע.
יש לכם תנאים טובים יותר משלנו. הגטו הגדול הוא בור שופכין.
יהודה, תן לי לעשות משהו. -אתה אמן, ולאדק.
אתה משמח אנשים. זה מספיק.
אני רוצה לעזור. אני רוצה לעשות משהו.
אתה יותר מדי ידוע, ולאדק,
ואתה יודע משהו?
אתם הנגנים, לא טובים בקנוניות.
אתם יותר מדי... יותר מדי... מוזיקליים!
מי זה? -שימצה.
מיורק.
פורסמו הודעות. עומדים לטהר את העיר מאנשים בלתי רצויים.
לא פורסמו שום הודעות. -שלום, שימצה.
דולק. גברת זיסקינד.
יהודה. אתה עובד קשה?
מיורק, זה הפסנתרן הטוב ביותר בפולין, אולי בעולם כולו,
ולדיסלב שפילמן. תכיר את מיורק.
נעים מאוד. -אני מכיר את השם שלך.
מעולם לא שמעתי אותך מנגן. -מיורק שירת בצבא.
הוא אדם מבריק.
הבעיה היחידה היא, שהוא לא סוציאליסט.
כדאי שתלך, ולאדק. עוד מעט יתחיל העוצר.
אתה יודע כמה עותקים של העיתון אנחנו מדפיסים?
חמש מאות.
אתה יודע כמה אנשים בממוצע קוראים כל עותק?
20.
כלומר, 10,000 קוראים. זה מה שיוביל להתקוממות.
מיורק מחביא אותם במכנסיים שלו ושם אותם בבתי שימוש.
בבתי שימוש? -בכמה שיותר בתי שימוש.
גרמנים לא ישתמשו בשירותים של יהודים.
הם מדי נקיים בשבילם.
בבקשה, אדוני.
תקשיב.
עצור! ממזר קטן!
זה מה שמגיע לך.
תפסיק! תפסיק!
תפסיק!
בוא. בוא, ילד.
תעמוד. תעמוד.
אני מבקשת שהערב, לשם שינוי, לא תדברו על דברים רעים.
תיהנו מהארוחה. -בסדר. אספר לכם משהו מצחיק.
אתם יודעים מי זה ד"ר רשייה? -המנתח?
המנתח.
מאיזושהי סיבה, אל תשאלו אותי למה,
הגרמנים הרשו לו להיכנס לגטו, כדי לנתח מישהו.
יהודי? נתנו לפולני לנתח יהודי?
נתנו לו אישור כניסה, זה כל מה שאני יודע. בכל אופן...
הוא הרדים את החולה והחל לנתח.
הוא הספיק לבצע חתך אחד, כשאנשי האס.אס פרצו פנימה,
ירו במנותח ששכב על השולחן, ואחר כך ירו בד"ר רשייה ובכל מי שהיה שם.
נכון שזה מצחיק?
החולה לא הרגיש כלום. הוא היה מורדם.
ביקשתי לא לדבר על דברים רעים, הנריק.
מה קרה לכם? איבדתם את חוש ההומור?
זה לא מצחיק.
אתה יודע מה מצחיק? אתה מצחיק, עם העניבה המגוחכת הזאת.
מה אתה רוצה מהעניבה שלי? איך היא קשורה לעניין?
אני צריך את העניבה לעבודה שלי. -העבודה שלך?
כן, אני עובד. -כן, העבודה שלך.
לנגן בפסנתר בשביל כל הפרזיטים שבגטו.
פרזיטים? -פרזיטים.
בנים...
לא אכפת להם שאנשים סובלים. -אתה מאשים אותי באדישותם?
כן, כי אני רואה את זה כל יום. הם לא שמים לב למה שקורה סביבם.
אני מאשים את האמריקנים. -במה? בעניבה שלי?
יהודים אמריקנים, ישנם המונים.
מה הם עשו למעננו? מה הם חושבים? אנשים מתים פה.
מתים ברעב.
הבנקאים היהודים שם צריכים לשכנע את אמריקה להכריז מלחמה על גרמניה.
האורות!
קומו!
אתה, קום!
תזרקו אותו החוצה.
תהיי בשקט, אימא.
אני אחותו של מר שפילמן. -תיכנסי. לא אתם.
מה קרה? -אלוהים, זה נורא.
מה? -הם צדים אנשים ברחובות.
הם לקחו את הנריק.
טוב, לכי הביתה. לכי, אני אטפל בזה.
סלח לי, ראית את בעלי,
יצחק שרמן?
לצערי לא. -גבוה, נאה, זקן אפור קטן.
אם תראה אותו, תכתוב לי. אל תשכח. יצחק שרמן!
מה קרה כאן?
הם מחזיקים את הנכד שלי שם. הם תופסים אותם ולוקחים אותם.
מה עושים להם? הפסקתי להאמין באלוהים.
תסלחו לי.
יצחק!
יצחק?
יצחק. ולאדק שפילמן.
הנריק בפנים. -לא ראיתי אותו.
תאמין לי, הם לקחו אותו. -אין מה לעשות.
תוכל לעזור?
עכשיו אתה זקוק לי. כן, עכשיו אתה זקוק לי.
אתה יכול לעזור לנו?
זה יעלה לך. -אין לי כסף.
אם כך, לא אוכל לעשות דבר. היית צריך להצטרף אלינו כשיכולת.
יצחק, אמרו לי שיש לך השפעה.
מי אמר לך? -אנשים.
אנשים שאני מכיר. הם אמרו שאתה אדם חשוב.
מה שלומך? -אתה, בנדיט...
מת! מת!
סיגריות.
תודה רבה.
הכול בסדר. -נכון.
הוא נראה שמח מאוד.
הכול בסדר. הכול בסדר.
הכול בסדר.
ידיים למעלה! ידיים למעלה!
הכול בסדר.
הצילו!
תעזוב את זה! הצילו!
למה לקחו אותך? -פנית ליצחק הלר?
ביקשתי ממך לדבר איתו? -שוחררת, נכון?
התחננת? התרפסת בפני החרא הזה?
לא התרפסתי. ביקשתי עזרה.
כמה שילמת לו?
במה יכולתי לשלם לו?
במה? אנחנו קונים אוכל בכל זלוטי שאני מרוויח.
אני יכול לדאוג לעצמי.
עמדו לקחת אותך מפה.
זה לא קשור אליך.
הם רצו אותי, לא אותך.
למה אתה חייב להתערב בעניינים של אחרים?
אתה מטורף. זאת הבעיה שלך. -גם זה ענייני.
מה קרה? אתה חולה?
רעב.
אישור עבודה? מה זה אומר, אישור עבודה?
חייב להיות לך אישור עבודה,
כדי לעבוד בחברה גרמנית בגטו, אחרת...
אחרת מה? -יגרשו אותך.
השמועות נכונות. -עומדים ליישב אותנו מחדש.
לשלוח אותנו למחנות עבודה. במזרח.
הם סוגרים את הגטו הקטן. -אלוהים...
ולאדק! ולאדק?
חשבתי שיצאת למסע הופעות בלונדון, בפריז, בניו יורק, בשיקגו.
לא השבוע. -אתה נראה נורא.
שמעתם את השמועות? עומדים ליישב אותנו מחדש במזרח.
שמועות. אתה לוקח ללב יותר מדי. מה הבעיה?
אני מנסה להשיג אישור עבודה לאבא שלי.
הצלחתי להשיג אישור לי וליתר המשפחה, אבל אני צריך אחד בשביל אבי.
פניתי לכל החברות והחנויות... -למה לא פנית אליי?
לא ידעתי שאתה בעסקי האישורים.
לא אני, מיורק.
אתה יכול לעזור לי? אין לי כסף.
בבקשה, אל תעליב אותנו.
תוכל לעזור לו?
תגיע לבית המלאכה של שולץ, מחר בארבע.
אתה רואה איזה מזל מופלא היה לך היום?
זה הכורח ההיסטורי בפעולה.
לכן אני תמיד אומר,
תראה את הצד החיובי... -הצד החיובי. אני יודע.
איך הגב שלך? -יותר טוב.
יותר טוב?
יותר טוב שלא תשאל.
תודה.
העונג כולו שלי. זה לא יעזור לך, ממילא.
תודה, מר שולץ.
15 במרץ 1942 -
לפחות השגנו עבודה בגטו.
לפחות אנחנו יחד.
החוצה! צאו אל החצר!
החוצה, החוצה!
אנחנו עובדים כאן. יש לנו אישורים.
חכה.
לך לשם. מהר.
אתה.
אתה. אתה.
את.
אתה.
את.
הביאו את החפצים שלכם. ותתייצבו כאן.
הביאו את החפצים שלכם. 15 ק"ג בלבד.
לאן אתם לוקחים אותנו?
אני מצטער. עשיתי כמיטב יכולתי.
חשבתי שהאישורים יצילו אותנו. -די, ולאדק.
בואו נקווה שמצבם של הנריק והלינה יהיה טוב יותר.
16 באוגוסט 1942 -
לאן אנחנו הולכים? -אתם הולכים לעבוד.
יהיה לכם הרבה יותר טוב מאשר בגטו המסריח הזה. קדימה.
למה עשיתי את זה? למה עשיתי את זה?
למה עשיתי את זה?
יש לך טיפת מים? הוא ימות...
בני גווע בצמא. אני מתחננת.
אני מתחננת... -אני מצטער.
יש לך טיפת מים? אני מתחננת. -שמעת מה שאמרתי?
אני אומר לך, זו בושה וחרפה. -אני שומע אותך.
לתת להם להוביל אותנו למוות כמו צאן לטבח.
דבר בשקט. -למה שלא נתקוף אותם?
אנחנו חצי מליון איש. נוכל לפרוץ אל מחוץ לגטו.
לפחות נמות בכבוד, ולא ככתם על דפי ההיסטוריה.
למה אתה בטוח שהם שולחים אותנו אל מותנו?
אני לא בטוח.
אתה יודע למה אני לא בטוח? כי הם לא אמרו לי.
שמעו לי, יחסלו את כולנו.
ד"ר ארליך, מה אתה רוצה שאעשה? אתה רוצה שאלחם?
כדי להילחם נדרשים ארגון, תכנון, רובים.
הוא צודק. מה נראה לך שאעשה, שאלחם בקשת הכינור שלי?
הגרמנים לא יוותרו על כוח עבודה עצום כשלנו.
הם שולחים אותנו למחנה עבודה. זה ברור.
כן, בטח.
תראה את הנכה הזה, תראה את הזקנים, את הילדים. הם יעבדו?
תראה אותך! אתה תסחב קורות ברזל על גבך?
הנריק! הלינה! הנריק!
הלינה! הנריק!
התגעגעתי כל כך. רציתי להיות איתכם.
רצינו להיות איתכם.
טיפשים. טיפשים.
למה עשיתי את זה?
היא עולה לי על העצבים.
מה היא עשתה, למען השם?
היא חנקה את התינוק שלה.
הם הכינו מקום מחבוא ונכנסו לתוכו, כמובן.
אבל התינוק בכה, בדיוק כשהמשטרה הגיעה.
היא החניקה את היבבות בידיים שלה. התינוק מת.
שוטר שמע את חרחורי הגסיסה. הוא גילה את המחבוא.
מה אתה קורא?
"אם תדקרו אותנו, לא ניזוב דם?
אם תדגדגו אותנו, לא נצחק?
אם תרעילו אותנו, לא נמות?
ואם תתעללו בנו, האם לא נתנקם?"
בהחלט הולם. -כן, לכן הבאתי אותו.
אידיוט. מה הוא חושב שהוא יעשה עם הכסף?
ילד, בוא הנה.
בוא הנה.
כמה עולה סוכריית קרמל? -עשרים זלוטי.
מה? סוכרייה אחת? מה תעשה בכסף?
עשרים זלוטי.
יש לנו 20 בינינו?
יש לי 10, אני חושב.
חמישה, עשרה, עשרים.
הלינה? -מה?
מוזר לומר את זה עכשיו, אבל... -מה?
הלוואי שהייתי מכיר אותך יותר.
שפילמן!
עוף מפה!
אבא... אבא?
אבא!
אימא! הלינה!
הלינה... אימא...
מה אתה חושב שאתה עושה, שפילמן? הצלתי את חייך! עוף מפה! לך כבר! לך!
אל תרוץ!
זהו, הם בדרכם אל כור ההיתוך.
זה נשאר כאן. תן לי את זה!
מה אתה עושה? היא בהיריון!
ולאדק.
למה אתה פה, ולאדק?
העניין הוא, שאני...
אנחנו...
כולם, כולם...
כולם...
אולי הם בני המזל. כמה שיותר מהר, יותר טוב.
זה עוד לא נגמר. נישאר כאן כמה ימים, עד שהעניינים יירגעו.
שיחדתי שוטר. הוא יבוא כשהכול ייגמר.
הקשב! קדימה, צעד!
אלוהים, לא הייתי בחוץ כבר שנתיים אולי.
אל תתלהב.
זה זהב.
המחיר מצוין.
אתה מכיר אותה?
היא יפהפייה. מי זאת?
היא זמרת. הכרתי אותה טוב.
בעלה שחקן.
הם אנשים טובים. הייתי רוצה לדבר איתה.
ולאדק, אל תשכח. תולים את מי שעוזר ליהודים.
שמאלה פנה!
קדימה, צעד!
עצור!
עמוד נוח.
ימינה פנה!
אתה. קדימה.
אתה
אתה אתה
אתה.
לשכב!
שמאלה פנה.
קדימה, צעד.
כמה זמן אתה פה?
מאתמול בלילה.
שמחתי לראות אותך.
הם מתחילים עכשיו את היישוב מחדש.
ידוע לנו מה זה אומר.
שלחנו מישהו שיבדוק. זיגמונד, אדם טוב.
הורו לו לעקוב אחר הרכבות שיוצאות מורשה.
הוא הגיע לסוקולוב.
אדם מקומי אמר לו שפסי הרכבת מתפצלים.
דרך אחת מובילה לטרבלינקה.
הוא אמר שרכבות משא מגיעות מוורשה עמוסות באנשים, כל יום.
הן ממשיכות לטרבלינקה וחוזרות ריקות.
אף פעם לא ראו משלוחי מזון בקו הזה.
לאזרחים אסור להתקרב לתחנת טרבלינקה.
הם משמידים אותנו.
לא ייקח להם הרבה זמן.
נשארו שישים אלף, מחצי מיליון.
בעיקר צעירים.
הפעם, אנחנו נילחם.
אנחנו במצב טוב,
מאורגנים. אנחנו מוכנים.
אם אוכל לעזור...
אתה!
בוא הנה!
לעזאזל.
סליחה, סליחה.
אני לא יודע מה חשבתי...
בבקשה, לא.
סלקו אותו מכאן.
אני מקווה שאתה מנגן בפסנתר יותר טוב משאתה סוחב לבנים.
הוא לא יחזיק מעמד בצורה כזאת.
אני אנסה להשיג לו משהו יותר טוב.
צרות.
התאספו! רק היהודים!
רק היהודים!
הפולנים ממשיכים לעבוד. רק היהודים.
יש לי חדשות טובות בשבילכם.
מסתובבות שמועות,
שאנחנו רוצים...
ליישב אתכם מחדש.
אני מבטיח לכם, שכעת,
ובעתיד,
לא יהיו תוכניות אחרות.
כן?
מסיבה זאת,
תלינו כרזות על הקירות,
כדי להראות לכם את הרצון הטוב שלנו.
תבחרו אחד מביניכם, שיקבל אישור
לצאת העירה, מדי יום,
ולהביא שלושה קילוגרם
של תפוחי אדמה,
וכיכר לחם אחת לכל אחד מהעובדים.
למה שנעשה דבר כזה,
אם בכוונתנו ליישב אתכם מחדש?
אתם יכולים לעשות עסקים טובים,
מהדברים שלא תאכלו.
זה לא משהו שאתם, היהודים, טובים בו?
להרוויח כסף?
המשיכו לעבוד.
את זה שקשור בחבל.
האחרים קשורים בחוט תיל.
עכשיו!
מיורק.
אני מבקש שתעשה לי טובה.
אני רוצה לצאת מכאן.
קל לצאת,
הקושי הוא להסתדר בצד השני.
אני יודע,
בקיץ שעבר, עבדתי יום אחד בכיכר זלזנה ברמה.
ראיתי מישהי שאני מכיר, ידידה ותיקה.
זמרת. בעלה שחקן.
רשמתי את שמם וכתובתם.
ינינה גודלווסקה ואנדריי בוגוצקי. הם אנשים טובים.
תוכל לנסות ליצור איתם קשר?
אתה הולך העירה כל יום. תשאל אותם...
אם הם מוכנים לעזור לי לצאת מפה.
יש פה פלסטר מחורבן?
מה אתה זומם?
מה זה בדיוק?
מותר לנו להכניס אוכל לגטו.
שלושה קילו תפוחי אדמה ולחם...
פתח אותו.
אלה רק תפוחי אדמה ולחם.
אתה משקר. אני מריח את זה.
תפתח אותו.
תפוחי אדמה.
כולכם אותו הדבר.
נותנים ליהודי אצבע,
והוא לוקח את כל היד.
אם תשקר לי שוב, אני אירה בך בעצמי.
חיפשתי את החברים שלך.
הם כבר לא גרים שם, אבל... -יצרת קשר?
תתכונן לעזוב. -מתי?
בקרוב.
לעזאזל.
זה לא נורמלי! מה קורה כאן?
אני אלמד אתכם משמעת, יהודים מלוכלכים!
אתה יודע למה אנחנו מכים אתכם?
לא. -אתה יודע למה אנחנו מכים אתכם?
למה?
כדי לחגוג את ערב השנה החדשה.
תתחילו לצעוד. קדימה, לצעוד!
קדימה, תצעדו! ושירו!
שירו שיר שמח.
שירו עכשיו ובקול רם.
"התאחדו מחדש הלילה ולכו בעקבות הנשר הלבן
התייצבו והילחמו
באויבנו המושבע
קומו, האוחזים בנשק נקדם אותם באש ובגופרית
את עול העבדות מעלינו נסיר
הענישו והביסו את אונסי האומה
נצליף בשוט כדי להציל את כבודנו..."
אני מצטער.
אני מלוכלך. אני ממש מטונף.
אין לנו הרבה זמן. בוא.
אתה חייב להזדרז.
קח. תבדוק אם זה מתאים לך.
נעביר אותך ממקום למקום.
הגרמנים צדים אנשים ללא הבחנה עכשיו.
יהודים, לא יהודים, כל אחד, את כולם.
ולאדק, כדאי שתתגלח. תשתמש בסכין הגילוח שלי, שעל המדף.
מארק גבשינסקי ידאג לך.
הוא גר בקצה השני של העיר.
תישאר שם הלילה ואחר כך נמצא לך מקום אחר.
אני אביא לך אוכל.
קדימה. בוא נלך.
אראה לך איפה תישן.
תצטרך להישאר כאן עד מחר אחר הצהריים.
יש לנו דירה בשבילך. ליד החומה של הגטו,
אבל זה מקום בטוח.
לא יהיה לך נוח.
אני אסתדר.
תודה.
אני אקח את זה. תן לי.
תתקרב כמה שיותר לאזור של הגרמנים.
אין מעבר -
אסגור את הווילונות עכשיו...
אבל תשאיר אותם פתוחים במהלך היום. אל תשכח.
יותר טוב בצד זה של החומה, לא?
כן.
אבל לפעמים, אני לא בטוח באיזה צד של החומה אני נמצא.
יש לחם, תפוחי אדמה, בצל.
אני אבוא שוב, וינינה תבקר אותך פעמיים בשבוע,
היא תביא עוד אוכל ותבדוק מה שלומך.
תודה.
זה חשוב מאוד. במקרה חירום,
ואני מתכוון למצב חירום של ממש, גש לכתובת הזאת.
מה זאת אומרת, שכחת?
מה את חושבת שזה אומר? שכחתי. זה מה שזה אומר.
אתה יודע משהו? אתה מתייחס אליי כאל טינופת.
כי זה מה שאת.
חזיר. חזיר! -כלבה!
חזיר מלוכלך! -את חזירה מלוכלכת!
רק חזיר יזהה חזיר!
את מנגנת כמו מלאך, חתלתולה.
אם אני מנגנת כמו מלאך, למה אתה לא מקשיב?
הקשבתי, חתלתולה. -שקרן.
נרדמת. חזיר.
19 באפריל 1943 -
להתפזר! תפסו מחסה!
אש!
המתקפה הייתה מוצלחת.
16 במאי 1943 -
פנים אל הקיר!
תירה בהם.
תודה.
רציתי לבוא קודם, אבל... -תודה.
איש לא חשב שהם יחזיקו מעמד כל כך הרבה זמן.
לא הייתי צריך לצאת. הייתי צריך להישאר שם ולהילחם איתם.
ולאדק, תפסיק. זה נגמר.
תתגאה בכך שזה קרה.
אלוהים, איך שהם נלחמו. -כן.
גם הגרמנים. -הם היו בהלם.
הם לא ציפו לזה. אף אחד לא ציפה לזה.
יהודים משיבים מלחמה?
מי היה מאמין? -במה זה הועיל?
במה זה הועיל?
ולאדק, אתה מפתיע אותי.
הם מתו בכבוד, בכך זה הועיל.
רוצה לדעת עוד משהו?
עכשיו הפולנים יתקוממו.
אנחנו מוכנים.
גם אנחנו נילחם.
אתה תראה.
אסוף את חפציך. אתה חייב לעזוב.
מה?
מה קרה?
רודפים אחריי. -מה קרה?
אנשי הגסטאפו גילו את הנשק שלנו.
עצרו את ינינה ואנדריי.
הם עלולים לגלות גם את הדירה זאת.
אתה חייב לברוח מיד.
לאן אתה רוצה שאלך?
תראה אות, אני לא עוזב.
אני לא יכול להסתכן ולהישאר פה? -זאת החלטה שלך,
אבל כשיפרצו לדירה, זרוק את עצמך מהחלון.
שלא יתפסו אותך חי.
אני נושא איתי רעל. גם אותי לא יתפסו חי.
פתח!
פתח את הדלת מיד, או שנקרא למשטרה!
אתה גר בדירה הזאת?
אתה לא רשום.
זאת דירה של ידיד שלי.
באתי לבקר אותו אבל הוא כנראה יצא.
יש לך תעודת זהות?
תראה לי את תעודת הזהות שלך! -כן, כמובן.
אני רוצה לראות את תעודת הזהות שלך! -מה קורה פה?
הוא יהודי!
עצרו את יהודי!
אל תתנו לו לצאת! עצרו אותו!
כן?
מר גבשינסקי שלח אותי.
ולדיסלב שפילמן!
דורותה.
תיכנס.
אני מצטער.
נתנו לי את הכתובת הזאת. אני מחפש את מר דז'יקייביץ'.
מיכאל דז'יקייביץ'. הוא בעלי.
תיכנס.
שב.
אני צריך עזרה.
הוא יחזור לפני העוצר.
הייתי במקום מחבוא.
אני צריך מקום אחר. -הוא יחזור בקרוב.
כמה זמן את נשואה? -קצת יותר משנה.
מה שלום יורק?
הוא מת.
מתי... מתי ייוולד התינוק? -בחג המולד.
זה לא זמן טוב ללדת, אבל...
זה בעלי. ולדיסלב שפילמן.
מארק גבשינסקי שלח אותו. -כן, אני זוכר.
מר גבשינסקי אמר לי ליצור איתך קשר רק במקרה חירום...
אל תדאג עכשיו.
לא נוכל להעבירך הלילה.
תישן על הספה.
תסלחו לי.
אני מצטער, אפשר לקבל חתיכת לחם?
כן, בוודאי. נאכל.
שב, בבקשה, שב.
תודה.
אתה נמצא באזור גרמני מאוד.
הבניין ממול הוא בית חולים שמקבל פצועים מהחזית הרוסית.
לידו נמצאת מפקדת המשטרה הגרמנית.
זה המקום הבטוח ביותר.
בלוע הארי ממש.
אני אנעל אותך.
איש לא יודע שאתה כאן, אז שמור על שקט.
הכל בסדר?
תודה.
זהו אנטק שלז.
הוא ידאג לך.
נעים מאוד. -נעים מאוד.
תודה.
נתתי לו מפתח.
הוא יביא אוכל ויבדוק שאתה בסדר.
הוא חבר במחתרת. הוא אדם טוב.
אתה לא זוכר אותי, מר שפילמן.
אני חושב שלא...
רדיו ורשה.
הייתי טכנאי.
ראיתי אותך כמעט כל יום.
סליחה. אני לא זוכר. -לא חשוב.
אל תדאג. אני אבוא לבקר לעתים תכופות.
תשמח לשמוע שבעלות הברית מפציצות את גרמניה, לילה אחר לילה.
קלן, המבורג, ברלין...
והרוסים ממררים להם את החיים. זאת ההתחלה של הסוף.
נקווה.
אתה עוד חי?
הבאתי נקניק, לחם.
נשאר מהוודקה?
לכמה זמן זה צריך להספיק? -לא הרבה.
אני חושב... שיש לי צהבת.
שזה לא ידאיג אותך. זה רק גורם לך להיראות מצחיק.
חברה של סבא שלי עזבה אותו כשהוא חלה בצהבת.
שתה.
למה לא באת קודם? עברו יותר משבועיים.
בעיות.
כסף.
אני צריך כסף כדי לקנות אוכל.
אני צריך דברים שאפשר למכור. זה לא קל.
קח, תמכור את זה.
אוכל חשוב יותר מזמן.
כן, רציתי לספר לך.
בעלות הברית נחתו בצרפת.
הרוסים יגיעו בקרוב.
הם יקרעו את הגרמנים לגזרים.
ממש בקרוב.
ולאדק?
ולאדק...
ידעתי. ידעתי שזה יקרה.
אביא רופא. -לא, זה מסוכן מדי.
אקרא לד"ר לוצ'ק. אפשר לסמוך עליו.
דורותה, זה מגוחך. הוא רופא ילדים.
הוא עדיין רופא. -לא, תישארי כאן.
אני אלך.
באנו להיפרד.
אנחנו עוברים לגור עם אימא שלי, באוטווקס.
התינוק כבר אצלה. יותר בטוח שם.
אומרים שההתקוממות תתחיל בכל רגע.
צריך לירות בשלז.
הוא אסף כסף למענך בכל ורשה.
מתברר שאנשים תרמו בנדיבות.
הוא צבר סכום נאה.
אלוהים.
הכבד בגודל של כדורגל ויש לו דלקת חמורה בכיס המרה,
אבל הוא יחיה.
אנסה להשיג לו סוכר פירות, אבל זה לא קל.
תוכל לבקר אותו שוב?
מי יודע?
דוקטור,
תודה. -אל תדבר. תנוח.
תודה לך שבאת.
הבאתי לך קצת אוכל.
אכין לך משהו עכשיו, ואחר כך נצטרך ללכת.
1 באוגוסט 1944 -
אני אזרוק רימון!
צאו עכשיו! יש שם פצוע!
צאו לרחוב!
צאו עכשיו! הגרמנים מקיפים את הבניין!
שמישהו יעזור לי!
יש כאן מישהו?
מלפפונים חמוצים -
מה אתה עושה פה?
מי אתה?
אתה מבין אותי?
כן.
מה אתה עושה פה?
ניסיתי לפתוח את הקופסה הזאת.
אתה גר פה?
אתה עובד פה?
לא.
מה המקצוע שלך?
אני...
הייתי פסנתרן.
פסנתרן.
בוא.
תנגן.
אתה מתחבא כאן?
יהודי?
איפה אתה מתחבא?
בעליית הגג.
תראה לי.
יש לך משהו לאכול?
הקשב!
יהודי?
בבקשה...
מה היריות האלה?
הרוסים. מעברו השני של הנהר.
תצטרך להחזיק מעמד עוד כמה שבועות, לא יותר.
מה קורה? -אנחנו מסתלקים.
הרוסים הגיעו? -עוד לא.
אני לא יודע איך להודות לך.
תודה לאלוהים, לא לי.
רצונו הוא שנשרוד.
לפחות כך עלינו להאמין.
קח.
מה איתך? -יש לי עוד אחד, מחמם יותר.
מה תעשה כשהכל ייגמר?
אנגן שוב בפסנתר, ברדיו הפולני.
אמור לי את שמך.
אולי אשמע אותך מנגן.
שפילמן.
שם טוב לפסנתרן.
גרמני!
לא, אל תירו. אני פולני!
בבקשה, אני פולני!
צא החוצה עם ידיים למעלה! -בבקשה, אני מתחנן.
אל תירו!
אל תירו, אני מתחנן. אני פולני.
רד למטה.
בבקשה, אני פולני.
הוא פולני!
כן, הוא פולני.
מה עם המעיל הזה?
קר לי.
תראה אותם. גרמנים בני זונות!
רוצחים!
בני זונות מלוכלכים! רוצחים!
נבלות!
תראו אתכם עכשיו!
גזלתם כל מה שהיה לי.
אני מוזיקאי.
גזלתם את הכינור שלי! גזלתם את הנשמה שלי!
מוזיקאי?
אתה מוזיקאי?
כן.
אולי אתה מכיר...
פסנתרן בשם שפילמן?
כן, ודאי שאני מכיר את שפילמן.
עזרתי למר שפילמן להסתתר.
תגיד לו שאני כאן.
תבקש ממנו לעזור לי.
מה שמך? -הוזנפלד.
מה?
זה היה כאן, אני בטוח.
זה כבר לא כאן.
צעקתי עליהם וקיללתי. אני לא גאה בזה אבל זה מה שעשיתי.
אני בטוח שעמדתי במקום שאתה עומד עכשיו.
הייתה כאן גדר תיל והגרמני הזה ניגש אליי.
לא קלטת את שמו. -לא.
אשאל במפעל. אולי הם יודעים משהו.
ולדיסלב שפילמן חי בוורשה עד יום מותו, ב-6 ביולי, 2000.
בן 88 היה במותו.
שם הקצין הגרמני היה קפטן וילם הוזנפלד.
ידוע רק כי הוא נפטר במחנה שבויים סובייטי, ב-1952.