Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
VARŠAVA 1939.
- G. Szpilman? - Dobar dan.
Došla sam vas upoznati. Sviđa mi se kako svirate.
- Tko ste vi? - Ja sam Dorota, Jurekova sestra.
- Vi krvarite! - Nije to ništa.
Dođi, Dorota. Pošalji mu pismo obožavateljice.
Sad nije trenutak. Dođi.
Jurek, gdje si je skrivao?
- Ne znam što bih ponio. - Uvijek nosiš previše!
Koliko kofera nosiš?
Što misliš, trebam li uzeti portret ujaka Szymona?
Uzmi, nemoj uzeti, uzmi ono što želiš.
Zar ne vidiš da sam zabrinuta?
Doći će kući, bit će dobro.
Trebali bismo uzeti jedan kofer.
Mama, Wladek se vratio!
Hvala Bogu. Wladek!
- Ranjen si? - Ne, nije to ništa.
Zabrinula sam se.
Rekao sam joj da ne brine. Imao si papire kod sebe.
Da te pogodila bomba, znali bi kamo te odvesti.
Henryk, nemoj to govoriti.
Bože sačuvaj.
- Tata, Wladek se vratio. - Jesam li rekao?
-Što to radite? - Gdje mi je šešir sa širokim obodom?
Bombardirali su nas. Radio ne radi.
Varšava nije jedina radio postaja.
Pakiraj se, dragi. Pakiraj svoje stvari.
- Kamo idemo? - Odlazimo iz Varšave.
- Kamo iz Varšave? - Nisi čuo?
-Čuo što? - Nisi vidio novine?
Ne.
- Gdje su novine? - Uzela sam ih za pakiranje.
- Uzela ih je za pakiranje. - Vlada se preselila u Lublin.
Svi ljudi moraju napustiti grad,
prijeći rijeku, uspostaviti novu crtu obrane.
Ovdje više nije nitko ostao, samo žene. Muškarci su svi otišli.
Što ćeš ti raditi dok oni postavljaju novu crtu obrane?
- Lutati okolo sa svojim koferima? - Pakiraj se, Wladek. Nema vremena.
- Ja ne idem nikamo. - Dobro.
Ne idem ni ja nikamo.
Ne budite smiješni, moramo ostati zajedno.
Gledajte. Ako ću umrijeti, radije ću umrijeti u vlastitom domu.
- Bože sačuvaj. - Tiho, uhvatio sam nešto. Slušajte.
...od BBC-ja u Londonu. Britanska vlada...
nije dobila odgovor
na primjedbe upućene...
njemačkoj vladi...
i objavila je rat nacističkoj Njemačkoj.
- To je divno! Predivno! - Očekuje se da će...
...u sljedećih nekoliko sati, Francuska
dati sličnu objavu.
Poljska više nije sama.
Predivno, predivno!
Mama, večera je bila izvrsna.
Naravno.
Kad se ima što slaviti, moraš se potruditi.
Za Veliku Britaniju i Francusku!
Rekao sam vam. Nisam li vam rekao? Sve će biti dobro.
Pet tisuća i tri.
- To je sve? - Da,
pet tisuća i tri zlota, to nam je ostalo.
To je 3003 zlota previše. Gledaj.
„Daljnja ograničenja u vezi s likvidnim sredstvima.
Židovi mogu imati u kući najviše 2000 zlota.”
Što ćemo s ostatkom?
Položiti ga u banku. Na zaštićeni račun.
Banku!
Tko bi bio tako glup i dao novac njemačkoj banci?
Možemo sakriti novac.
Pogledajte. Možemo ga sakriti ispod tegli za cvijeće.
Ne. Reći ću vam što ćemo. Koristit ćemo prokušane metode.
Što smo radili u prošlom ratu?
Izdubili smo rupu u nozi od stola,
i tu sakrili novac.
- A ako odnesu stol? - Kako to misliš odnesu stol?
Nijemci ulaze u židovske domove i uzimaju namještaj, dragocjenosti, sve.
- Stvarno? - Zašto bi uzeli ovakav stol?
-Što to zaboga radiš? - Slušajte. Pogledajte.
Ovo je najbolje mjesto. Nikome ne bi palo na pamet pogledati ispod tegle.
- Ne, slušajte. Razmišljao sam... - Stvarno? To je promjena.
- Znate što? Koristimo psihologiju. - Koristimo što?
Ostavljamo novac i sat na stolu,
i pokrijemo ga ovako. U cijelosti.
- Jesi li ti glup? - Nijemci to nikad neće primijetiti.
Naravno da će ga naći. Nikada nisam vidio nešto gluplje.
Pogledajte.
Idiote.
- A mene zoveš glupim! - Odlično. To je zadnje gdje...
- Trebat će nam puno vremena. - Ne žuri nam se.
- Neće dugo trajati. - Kako ćeš ih izvući? Reci.
- Kako ćete ih izvući? - Tišina! Mir, molim!
- Vući ćete ih pojedinačno. - Nitko me ne sluša!
Tišina, molim, tišina. Mir, mir, molim.
- Odvjetnica, ona voli red. - Slušaj, samo slušaj. Gledajte.
Stavit ćemo sat pod teglu, a novac u violinu.
- Ali hoću li i dalje moći svirati? - Saznat ćeš.
- Jurek? Ovdje Wladek Szpilman. - Wladek, kako si?
Dobro smo, hvala. A ti?
Dobro, pod ovim okolnostima. Pretpostavljam zašto zoveš.
Ne možemo ništa učiniti. Neće ponovo otvoriti postaju.
- Da, znam, ali ja... - Nema glazbe, nema radija za Poljake.
Da, znam Jurek.
Ali sigurno ćeš naći posao. Pijanist poput tebe.
Možda, a možda i neću, ali...
nemoj se uvrijediti, ali nisam nazvao da razgovaramo o mojoj budućoj karijeri.
Gnjavila sam Jureka tjednima i na kraju je popustio i rekao:
„U redu, dođi sa mnom sutra ”, pa sam došla i...
bombardirali su postaju.
- Bilo je divno tako te upoznati. - Stvarno?
Da, bilo je nezaboravno.
- Volim vaše sviranje, g. Szpilman. - Zovi me Wladek, molim te.
- Nitko ne svira Chopina kao ti. - Nadam se da je to kompliment.
- Naravno, ozbiljno to mislim. - Pokušavao sam... biti smiješan.
- Hoćemo li na kavu? - Voljela bih.
- A ti, što radiš? - Završila sam konzervatorij.
- Ti si glazbenica? - Tek odnedavno.
- Koji instrument? -Čelo.
Volim gledati ženu kad svira čelo.
ŽIDOVIMA ULAZ ZABRANJEN
Ovo je sramotno! Kako se usuđuju!
Znaš kakvi su ljudi, žele biti veći nacisti od Hitlera.
Idem se žaliti.
Bolje nemoj, vjeruj mi.
- To je ponižavajuće za nekog poput tebe! - Doviđenja.
Naći ćemo nešto drugo.
- Možemo šetati parkom. - Ne, ne možemo.
Službena odredba.
Židovi ne smiju u park.
- Bože moj. Šališ se? - Ne šalim se, istina je.
Mogli bismo sjesti na klupu, ali
„Židovi ne smiju na javne klupe”.
To je apsurdno.
Možemo samo stajati ovdje i razgovarati.
Mislim da nam je to dopušteno.
Dakle, sviraš čelo. To je lijepo.
Tko ti je omiljeni skladatelj?
Chopin? Stvarno? Pa...
morat ćeš naučiti njegovu sonatu za čelo, ne?
A ti, Wladek?
Mogao bih biti pratnja. Ja na klaviru, ti na čelu.
G. Szpilman, vi ste vrlo, vrlo divni.
Zovi me Wladek, molim te.
„Besplatne oznake za Židove u okrugu Varšave.
Ovime naređujem da će svi Židovi varšavskog okruga...
nositi vidljive oznake kada su vani.
Ova uredba stupa na snagu prvog prosinca 1939.
i odnosi se na sve Židove starije od 12 godina.
Oznaka će se nositi na desnom rukavu...
i prikazivat će plavu Davidovu zvijezdu na bijeloj pozadini.
Pozadina mora biti dovoljno velika...
da zvijezda od točke do točke mjeri osam centimetara.
Širina krakova zvijezde mora biti jedan centimetar.
Židovi koji ne poštuju ovu odredbu
bit će strogo kažnjeni.
Namjesnik varšavskog okruga,
dr. Fischer.”
- Neću to nositi. - Neću ni ja.
Ne želim biti obilježena.
Daj mi da vidim.
Kaže li da te trake za ruke moramo osigurati sami?
- Gdje ćemo ih nabaviti? - Nećemo ih nabaviti.
Nećemo ih nositi.
Ti!
Dođi ovamo.
Zašto nas nisi pozdravio?
Ispričavam se.
Za tebe je pločnik zabranjen.
Hodaj uz pločnik!
Jesi li vidio ovo?
Što? Što? Radim. Što?
Što je to?
- Ovdje će nas smjestiti. - Kako to misliš „smjestiti”?
„Po nalogu namjesnika varšavskog okruga, dr. Fischera...
a u vezi s osnivanjem židovske četvrti u Varšavi.
Stvorit će se židovska četvrt
u kojoj će živjeti Židovi iz Varšave
ili oni koji se doseljavaju u Varšavu.”
Pogledaj ovo.
„Židovi koji žive izvan propisanog područja...
morat će se preseliti u židovsku četvrt do 31. listopada,
1940.”
Nećemo svi tamo stati. Premalo je.
U Varšavi nas je 400 tisuća.
Ne, 360 tisuća. Dakle, bit će lako.
Što bih trebala učiniti? Ti mi reci.
Ti si pametan čovjek, reći ćeš mi što kupiti.
Mama?
Mama,
što je?
20 zlota!
To je sve što nam je ostalo, 20 zlota.
Što mogu kupiti s 20 zlota?
Muka mi je od kuhanja krumpira, krumpiri, krumpiri.
To je cijena. Toliko nudim.
Moj savjet je da prihvatite. Nećete od nikoga dobiti više.
- Ali to je Bechstein! - 2 tisuće. Moj savjet je da prihvatite.
Što ćete kad ogladnite? Jesti klavir?
- Izlazi van! -Što ti je?
- Prestani! - Radije ćemo ga dati. Gubi se!
Nisi jeo danas? Od čega boluješ?
Vi ste ljudi ludi.
Činim vam uslugu.
Dvije tisuće i ja plaćam prijevoz.
Čak ne naplaćujem ni odvoz!
Ti danas nisi jeo. Ti si lud.
Nosi ga.
31. LISTOPADA 1940.
Zdravo.
Zdravo. Bok.
Nisam htjela doći.
Nisam htjela vidjeti sve ovo, ali...
Nisam se mogla zaustaviti.
- Kako si? - Dobro.
Dobro.
Ne, nisam baš. Uhitili su mi rođaka.
Jurek je rekao da će ga pustiti.
Ovo je sramotno.
Neće dugo trajati. Ne brini.
To sam i sama rekla.
Previše je apsurdno.
Ja... Trebao bih ići.
Pa, vidimo se...
uskoro.
Doviđenja.
Dakle...
da vam pravo kažem, mislio sam da će biti gore.
Gdje ćemo spavati?
Ja spavam u kuhinji s curama.
Ti, Henryk i tata, ovdje.
Pogledajte.
Dođite i pogledajte.
UPOZORENJE ZABRANJEN PRIJELAZ
Odlazite.
Odlazite! Maknite se!
Tata! Tata!
- Jesi prodao koju? - Samo jednu. Dostojevski, „Idiot”.
- 3 zlota. - Bolje nego jučer.
Tri ušljiva zlota. A ima ljudi koji zarađuju milijune.
- Znam. - Ne znaš, vjeruj mi.
Podmićuju čuvare, stražari zažmire.
Dovoze puna kola hrane, duhan, alkohol,
francusku kozmetiku.
Sirotinja posvuda umire i nije ih briga.
Oprostite, jeste li vidjeli mog muža, Izaaka Szermana?
- Visok, zgodan, -Žao mi je...
s malom sijedom bradicom. Niste?
- Bojim se da nisam. - Oprostite.
- Ne znam. - Doviđenja.
Lijepo spavajte. Ali ako ga vidite, pišite mi, može?
Izaak Szerman.
Zašto moramo imati pogansku ulicu koja prolazi našim područjem?
Zašto ne mogu ići okolo?
Ne brini. Spremaju se izgraditi most. Zar nisi čuo?
Most! Ti idioti.
Nijemci tvrde da su inteligentni.
Ali znaš što ja mislim? Mislim da su totalno glupi.
Moram prehraniti obitelj. Pola svog vremena provodim ovdje...
čekajući da nas propuste.
Možda misle da dolazim ovamo slušati glazbu?
Što je? Žuri ti se?
Što je s tobom?
- Hajde, učini nešto. - Tako je. Pleši!
- Pleši! - Pleši!
Hajde, hajde! Pleši!
Vrlo dobro.
A ti? Pleši s njim.
Očistimo ulicu da Židovi mogu plesati.
Dođi! I ti, oboje.
Dođi. I ti.
Plešite!
Brže!
Hajde!
Brže!
Hajde!
Brže!
Hajde, miči se! Rekao sam brže! Hajde, Židovi!
- Nastavi s plesom. - Pleši.
Dobro je, stigli su.
Itzak Heller vas čeka.
- O čemu je riječ? - Sjednite, popijte čaj.
Ručat ćemo kad dođu cure.
-Što radiš ovdje? - Donio je kolače.
Njegov...
Njegov otac se vratio u posao s nakitom.
Dobro mu ide. Zar ne, Yitzchak?
Nevjerojatno, nakit.
- Okupljamo ljude. - Tko okuplja?
Nemoj mi pametovati. Dolazim kao prijatelj.
Dovode Židove iz cijele zemlje.
Uskoro će u getu biti pola milijuna ljudi.
- Trebamo više židovske policije. - Više židovske policije!
Želiš da tučem Židove i poprimim duh Gestapoa!
- Netko mora i to raditi. - Ali zašto ja?
Mislio sam da uzimate samo sinove bogatih očeva.
Pogledaj mog oca, pogledaj nas...
Da, gledam te, zato sam tu. Možete imati bolji život.
-Želiš preživjeti od prodaje knjiga? - Da, molim.
Činim vam uslugu.
A što je s tobom, Wladek? Ti si izvrstan pijanist.
Imamo policijski jazz bend. Dočekali bi te raširenih ruku.
- Pridruži nam se. Nemaš posla. - Hvala ti, imam posla.
Oprosti, želi da prestaneš.
Tko želi da prestanem?
Uvijek kažem, gledaj s vedrije strane.
U malom si getu s intelektualcima, stručnim ljudima.
Tebi je bolje nego nama. Ovdje u velikom getu je septička jama.
- Moraš mi nešto dati. - Ti si umjetnik...
ljudima podižeš moral. Činiš dovoljno.
-Želim pomoći, učiniti nešto. - Previše si poznat.
I znaš što?
Vi glazbenici niste dobri urotnici.
Previše ste, previše... muzikalni.
- Tko je to? - Symche.
Majorek.
Svuda su obavijesti. Grad treba očistiti od nepoželjnih.
- Uvijek ima obavijesti. - Zdravo, Symche.
Dyrek. Gđo. Ysken.
Jehuda, radiš li naporno?
Majorek, ovo je najveći pijanist u Poljskoj.
Možda i na svijetu.
Wladyslaw Szpilman, ovo je Majorek.
- Kako si? -Čuo sam za tebe.
- Ali nisam čuo kako sviraš. - Majorek je bio u vojsci.
Sjajan čovjek.
Jedino mu zamjeram što nije socijalist.
Bolje da sad odeš, Wladek. Skoro će policijski sat.
Znaš li kolika je naklada naših novina?
Petsto.
Znaš li koliko ljudi u prosjeku pročita jedan primjerak? Dvadeset.
To je deset tisuća čitatelja. Ovo će pokrenuti ustanak.
Majorek ih skriva u gaćama i ostavlja ih u zahodima.
- Zahodima? - Na koji god naiđem.
Nijemci ne koriste židovske zahode.
Prečisti su za njih.
Molim vas, gospodine, molim.
Slušaj.
Ti mali gade! Vi mali štakori...
Stani! Ti mali gade!
Evo ti!
Prestanite! Stanite!
Prestanite!
Hajde, hajde. Hajde, dečko.
Ti mali gade!
Ustani! Ustani.
Barem večeras nemojte pričati o ružnim stvarima.
- Uživajte u jelu. - Onda ću ti reći nešto smiješno.
- Znate tko je dr. Raszeja? - Kirurg.
Kirurg.
Pa, iz nekog razloga, ne pitajte zašto,
Nijemci su ga pustili u geto da izvrši operaciju.
Na Židovu? Dopustili su Poljaku da operira Židova?
Znam samo da je dobio je propusnicu. U svakom slučaju...
uspavao je pacijenta i započeo operaciju.
Upravo je napravio prvi rez kad je upao SS...
upucali su pacijenta,
a zatim pucali u dr. Raszeju i sve koji su bili tamo.
Nije li smiješno?
Pacijent nije ništa osjetio jer je bio uspavan.
Rekla sam ništa ružno, Henryk.
Što je sa svima vama? Izgubili ste smisao za humor?
Nije smiješno.
Znaš što je smiješno? Smiješan si ti, s tom smiješnom kravatom.
O čemu ti pričaš? Kakve veze ima kravata s bilo čime?
- Kravata mi treba za posao. - Tvoj posao?
- Tako je, ja radim. - Ti radiš, da.
Sviraš klavir parazitima u getu.
- Paraziti. - Paraziti...
Dečki. Dečki!
- Nije im stalo. - Mene kriviš za njihovu apatiju?
Vidim to svaki dan. Ni ne primjećuju što se događa oko njih.
- Ja krivim Amerikance. - Za što? Za moju kravatu?
Američki Židovi. Ima ih mnogo.
Što oni misle da rade? Ovdje ljudi umiru.
Nemaju što jesti.
Židovski bankari bi trebali uvjeriti Ameriku da objavi rat Njemačkoj.
Svjetla! Svjetla!
Upali svjetla.
Hajde!
Ustanite! Idemo!
Otvori vrata! Ulazimo!
Otvori vrata!
Otvori! Hajde, požuri!
Ustani!
Ti, ustani! Hajde!
Izbaci ga van!
Mama...
Van s njima!
Hajde, trčite!
Budi tiho!
- Ja sam sestra g. Szpilmana. - Uđi. Vi ne.
-Što se dogodilo? - Dođi. Strašno je.
-Što je? - Love ljude po ulicama.
Odveli su Henryka.
Idi kući, dobro? Idi kući, ja ću se pobrinuti za to.
- Oprostite. Jeste li vidjeli mog muža? - Nisam.
Izaaka Szermana?
- Bojim se da nisam. - Visok, zgodan, sa sijedom bradicom.
Ako ga vidite, pišite mi. Ne zaboravite! Izaak Szerman!
Što se dogodilo?
Drže mog unuka. Pokupe ih i odvedu.
Što im rade, prestao sam vjerovati u Boga.
Oprostite. Oprostite.
Itzak?
Itzak, ja sam Wladek Szpilman!
Ovamo.
- Henryk je unutra. - Nisam ga vidio.
- Vjeruj mi. Pokupili su ga. - Loša sreća.
Možeš li pomoći?
Sad me trebaš. Sad me trebaš!
Možeš li nam pomoći?
- To košta. - Nemam novca.
Onda ne mogu ništa učiniti. Trebao si nam pristupiti.
Slušaj. Rekli su mi da imaš utjecaja.
Tko ti je rekao?
Ljudi koje poznajem. Rekli su da si važan čovjek.
Itzak...
- Ruke gore. - Kako ste?
- Vi, razbojnici.
Mrtav! Mrtav!
- On je lud. - Ruke gore.
- Hoćeš cigaretu? - Cigaretu?
Hvala lijepa.
- Sve je u redu! - Da, tako je.
Izgleda jako veselo.
Sve je u redu.
Ruke gore! Ruke gore!
Sve je u redu.
Upomoć! Upomoć!
Pusti! Upomoć!
- Zašto su te pokupili? - Dakle, ideš Itzaku Helleru?
- Jesam li tražio da razgovaraš s njim? - Izašao si, zar ne?
Jesi li preklinjao to govno?
Zamolio sam da ti pomogne.
Koliko si mu platio?
Čime bih mu mogao platiti?
Svaki zlot koji zaradim trošimo na hranu.
Mogu se brinuti o sebi.
Odvodili su te.
To nema nikakve veze s tobom.
Htjeli su mene, ne tebe.
Zašto se moraš miješati u tuđe poslove?
- Ti si lud. To je tvoj problem. - I to je moja stvar.
Što je bilo? Jesi li bolestan?
Gladan.
Radna dozvola. Kako to misliš, radnu dozvolu?
Moraš imati radnu dozvolu...
ako radiš za Nijemce u u getu, inače...
- Inače što? - Bit ćeš deportiran.
- Dakle, glasine su bile istinite. - Preselit će nas...
i poslati u radne logore, na Istok.
- Zatvaraju mali geto. - O, Bože!
Wladek? Wladek?
Mislio sam da si na turneji i sviraš u Londonu, Parizu, New Yorku, Chicagu.
- Ne ovog tjedna. - Izgledaš loše.
Jeste li čuli glasine? Preselit će nas na Istok.
Glasine! Sve to previše uzimaš srcu. U čemu je problem?
Pokušavao sam dobiti radnu dozvolu za svog oca.
Uspio sam nabaviti za sebe i obitelj, ali trebam jednu za oca.
- U tvrtkama i dućanima... - Zašto nisi došao k meni?
Nisam znao da izdaješ dozvole.
Ja ne, ali Majorek da.
Možeš li pomoći? Nemam novaca.
Molim te, nemoj nas vrijeđati.
Možeš li učiniti nešto za njega?
Budi u Schultzovoj radionici sutra u četiri sata.
Vidiš kakvu si sreću imao danas?
To je povijesni imperativ na djelu!
Zato uvijek kažem:
-„Gledaj s vedrije strane!” - Da, znam.
DOZVOLA
- Kako tvoja leđa? - Bolje.
Bolje?
Bolje ne pitaj.
Hvala.
Nema na čemu. Ionako vam neće pomoći.
Hvala, g. Schultz.
15. OŽUJKA 1942.
Idemo! Brže, brže!
Ustani, hajde, hajde...
Drži ritam!
Barem imamo posao u getu.
I zajedno smo.
Svi van! Postrojte se u dvorištu!
Van u dvorište!
Svi se poredajte u dvorištu!
Hajde, požurite!
Svi van! U dvorište!
Pokret, pokret!
Mi smo radnici. Imamo dozvolu za rad.
Čekaj.
Evo.
Idi tamo. Požuri.
Ti.
Ti. Ti.
Ti.
Ostali, odjenite se i vratite se ovamo.
Ponesite svoje stvari. Samo 15 kg.
Kamo nas vodite?
Žao mi je, dao sam sve od sebe.
- Mislio sam da će nas dozvole spasiti. - Prestani, Wladek.
Nadajmo se samo da će Henryku i Halini biti bolje.
16. KOLOVOZA 1942.
Idiite na okupljalište! Požurite!
Hajde, samo malo brže!
Do slobodnog mjesta!
- Kamo idemo? - Idete raditi.
Bit će vam puno bolje nego u smrdljivom getu. Krenite.
Zašto sam to učinila? Zašto sam to učinila?
Imate li malo vode?
Dijete mi umire.
- Umire od žeđi. -Žao mi je.
- Preklinjem vas. -Žao mi je.
- Zar nemate vode? Molim vas. -Čujete li što ti govorim?
- Kažem vam, to je sramota. -Čujem vas.
Dopuštamo da nas vode u smrt kao ovce na klanje!
- Ne tako glasno. - Zašto ih ne napadnemo?
Ovdje nas ima pola milijuna. Možemo pobjeći iz geta.
Bar možemo časno umrijeti, a ne kao mrlja na licu Povijesti.
Zašto ste tako sigurni da nas šalju u smrt?
Nisam siguran.
Znate zašto nisam siguran? Jer mi nisu rekli.
- Sve će nas istrijebiti. -Što želite da učinim? Da se borim?
Za borbu je potrebna organizacija, planovi, oružje.
Ima pravo. Mislite da ću se boriti violinskim gudalom?
Nijemci ne bi nikad potratili ovako veliku radnu snagu.
Očito nas šalju u radni logor.
Naravno.
Pogledajte onog bogalja, starce, djecu. Idu li raditi?
Pogledajte sebe. Nosit ćete balvane na leđima?
Henryk! Halina, Henryk!
Halina, Henryk!
Nedostajali ste mi. Htjela sam biti s vama!
Željela sam biti s tobom!
Glupo. Glupo.
Zašto sam to učinila? Zašto sam to učinila?
Ide mi na živce.
Što je učinila, zaboga?
Ugušila je svoju bebu.
Pripremili su skrovište i sakrili se.
Beba je zaplakala baš kad je došla policija.
Rukama je prigušila plač, beba je umrla.
Policajac je čuo samrtni hropac i pronašao skrovište.
Što čitaš?
„Ako nas ubodete, nećemo li krvariti?
Ako nas škakljate, nećemo li se smijati?”
Ako nas otrujete, nećemo li umrijeti?
A ako nam učinite nepravdu, zar se nećemo osvetiti?
- Vrlo primjereno. - Da. Zato sam je i ponio.
Idiot. Što misli učiniti s novcem?
Dječače, dođi ovamo.
Dođi ovamo.
- Koliko košta karamela? - 20 zlota.
Za jednu karamelu? Što misliš što ćeš učiniti s novcem?
20 zlota.
Imamo li 20?
Mislim da imam 10.
5, 10, 20.
Idemo, idemo! Želim da vlak krene za tri minute!
Brže. Brže. Idemo.
Idemo.
Brže.
- Halina? -Što je?
Smiješno je što to sada spominjem, ali...
Što je?
Volio bih da sam te bolje upoznao.
Hvala ti.
Szpilman?
Odjebi!
Tata? Tata?
Tata?
Mama? Halina?
Halina? Mama?
Što to izvodiš, Szpilman? Spasio sam ti život! Odlazi!
Ne trči!
Anna!
Idemo gore, idemo gore!
Odlaze u spalionicu.
- Ovo ostaje. - Daj mi to!
Idemo, okolo!
Što to radite? Trudna je!
Spremni za polazak!
Krenite!
Wladek?
Zašto si ovdje, Wladek?
Ovako je, ja...
Mi...
Svi oni, svi oni.
Svi oni.
Možda imaju sreće. Što brže, to bolje.
Još nije gotovo. Ostat ćemo ovdje par dana...
dok se stvari ne stišaju.
Podmitio sam policajca, doći će kad bude gotovo.
Pozor! Stupaj!
Naprijed!
Bože, nisam bio vani, mora biti dvije godine.
Ne uzbuđuj se previše.
To je zlato.
Vrlo povoljna cijena.
Netko poznat?
Ljepotica. Tko je ona?
Ona je pjevačica. Dobro je poznajem.
Muž joj je glumac.
Dobri su ljudi. Htio bih razgovarati s njom.
Ne zaboravi, Wladek. Vješaju ih ako pomažu Židovima.
Nalijevo.
Stupaj!
Stoj! Stani! Pozor!
Na mjestu - odmor!
Nadesno!
Istupi!
Ti!
Ti! Ti!
Ti!
Na zemlju!
Lezi na zemlju!
Nalijevo!
Stupaj!
Koliko dugo si ovdje?
Od sinoć.
Bilo mi je drago što te vidim.
Sada će započeti konačno preseljenje.
Znamo što to znači.
Poslali smo Zygmunda da izvidi stvar. Dobar čovjek.
Morao je slijediti vlakove koji odlaze iz Varšave.
Stigao je do Sokolowa.
Čovjek mu je rekao da se tračnice dijele,
jedan krak vodi do Treblinke.
Kaže da svaki dani dolaze vlakovi s ljudima iz Varšave.
Odvajaju ih za Treblinku i vraćaju prazne.
Nikakvi vlakovi s hranom ne stižu tom prugom.
Civilima je zabranjen pristup stanici Treblinka.
Istrebljuju nas.
Neće dugo trajati.
Ostalo nas je 60 tisuća, od pola milijuna.
Uglavnom mladi ljudi.
Ovaj put ćemo se boriti.
U dobroj smo formi.
Organizirani smo. Spremni.
Ako trebaš pomoć...
Ti!
Dođi ovamo!
Sranje!
Oprostite. Žao mi je.
Ne znam što mi je.
Evo ti! Evo ti!
Nosite ga odavde!
Nadam se da bolje sviraš klavir nego što nosiš cigle.
Neće dugo izdržati ako ovako nastavi.
Vidjet ću mogu li mu srediti nešto bolje.
Nevolja.
Okupite se! Samo Židovi!
Okupite se! Samo Židovi.
Poljaci, nastavite s radom. Samo Židovi.
Imam dobre vijesti za vas.
Kruže glasine
da vas želimo...
preseliti.
Obećavam vam kako se sada,
a ni u budućnosti...
ništa takvo ne planira.
U redu?
Iz tog razloga,
smo na zid postavili informativne plakate.
Kako bismo vam pokazali našu dobru volju...
trebali biste glasati da jednom od vas bude dopušteno...
da svakodnevno ide u grad...
i donese tri kile
krumpira...
i jednu štrucu kruha za svakog vašeg radnika.
Dakle, zašto bismo učinili ovako nešto
ako vas želimo preseliti?
Možete napraviti dobar posao
od stvari koje ne pojedete.
Nije li to nešto u čemu ste vi Židovi dobri?
U zarađivanju novca?
Otpustite ih.
- Sve je u redu? - Da.
Onaj, sa špagom.
Ostali, vezani žicom.
Što radiš tamo? Trebao bi raditi!
Nastavi raditi, kreni! Što je s tobom?
Požurite!
Sad!
Majorek.
Moram te zamoliti za uslugu.
Želim pobjeći odavde.
Lako je izaći.
Teško je preživjeti s druge strane.
Znam.
Prošlog ljeta, radio sam na Trgu Zelazna Brama.
Vidio sam prijateljicu koju dugo poznam.
Pjevačica, muž joj je glumac.
Zapisao sam njihova imena i adrese, ako su još tamo.
Janina Godlewska i Andrzej Bogucki. Dobri su ljudi.
Možeš li stupiti u kontakt?
Ideš svaki dan u grad. Zamoli ih
da mi pomognu izaći odavde.
Imate li prokleti flaster?
Što to radiš?
Što to imaš?
Dopušteno nam je nositi hranu u geto.
Tri kile krumpira i kruh.
Otvori.
To su samo krumpir i kruh.
Lažeš. Nije istina.
Otvori.
Krumpiri!
Svi ste vi Židovi isti.
Damo vam mali prst,
a vi hoćete cijelu ruku.
Ako mi opet slažeš, ubit ću te. Osobno.
Tražio sam one tvoje.
- Više ne žive tamo. - Jesi li uspostavio kontakt?
- Budi spreman za odlazak. - Kada?
- Uskoro. - Stoj!
Što je to?
Sranje! Sranje!
Stani. Što se ovdje događa?
Evo ti! Evo ti!
Naučit ću vas disciplini, prljavi Židovi.
Znaš li zašto vas tučemo?
- Ne. - Znaš li zašto si dobio udarac?
Zašto?
Za proslavu Nove godine.
Stupajte!
Stupajte i pjevajte!
Pjevajte nešto lijepo!
Jasno i glasno!
Ujedinimo se večeras I slijedimo bijelog orla
Ustanimo i borimo se
Protiv smrtnog neprijatelja
Ustanimo toga dana Dajmo im vatru i sumpor
Uklonit ćemo jaram ropstva
Kazniti i protjerati Mučitelje našeg naroda
Sasjeći ćemo ih I spasiti svoje dostojanstvo
Idemo.
Oprosti.
Tako sam prljav.
Nemamo puno vremena. Dođi.
Moramo se požuriti.
Evo. Vidi odgovara li ti.
Moramo te i dalje sklanjati.
Nijemci love sve, bez razlike.
Židove, nežidove, bilo koga, svakoga.
I, Wladek, bolje ti je da se obriješ. Uzmi moju britvicu na polici.
Gebczynski će te čuvati.
On je na drugom kraju grada.
Večeras ćeš tamo prenoćiti. Ujutro ideš dalje.
Donijet ću ti hranu.
U redu, idemo.
Pokazat ću ti gdje ćeš spavati.
Moraš ostati ovdje do sutra popodne.
Imamo stan za tebe u blizini geta.
Ali siguran je.
Neće baš biti ugodno.
Bit će dobro.
Hvala ti.
Hajde. Daj mi to.
Idi što više naprijed, u njemački dio.
ZABRANJEN PROLAZ
Sad ću navući zavjese.
Ali razmakni ih tijekom dana. Ne zaboravi.
Bolje je s ove strane zida, ha?
Da.
Ali ponekad još uvijek nisam siguran s koje sam strane.
Malo kruha, krumpira, luka.
Doći ću ponovo.
Janina će te posjećivati dvaput tjedno.
Donijet će još hrane, vidjeti kako si.
Hvala.
Ovo je jako važno. U slučaju hitnosti...
Ali baš hitno, otiđi na ovu adresu.
Kako to misliš zaboravio si?
Što misliš da mislim? Zaboravio sam, eto to mislim.
Znaš, tretiraš me kao smeće.
Zato što i jesi smeće.
- Svinjo! Svinjo! - Kujo!
- Prljava svinjo! - Ti si prljava svinja!
S kim si takav si. Svinjo.
Sviraš poput anđela.
Ako sviram kao anđeo, zašto ne slušaš?
- Slušam. - Lažljivče.
Zaspao si. Svinjo.
19. TRAVNJA 1943.
Raširite se! Napadnuti smo!
U zaklon!
Pucaj!
U zaklon! Pali!
Hajde, povlačenje!
- Pali! - Pali!
Naprijed!
Hajde, izvedite svinje!
Napad je bio uspješan.
16. SVIBNJA 1943.
Ona zgrada...
Onda je posao konačno gotov.
Bit će uskoro! Hajde!
Licem prema zidu!
Pucaj!
Hvala ti.
- Htjela sam doći prije, ali... - U redu je, hvala.
Nitko nije mislio da će tako dugo izdržati.
Nisam smio izaći. Trebao sam ostati i boriti se s njima.
Wladek, prestani. Sad je gotovo.
Budi ponosan na njih.
- Bože moj, hrabro su se borili. - Da.
- I Nijemci također. -Šokirani su!
Nisu to očekivali. Nitko nije očekivao.
Židovi uzvraćaju borbu.
- Tko bi pomislio? - Koje dobro je to donijelo?
Koje dobro?
Wladek, iznenađuješ me.
Umrli su dostojanstveno. To je to dobro.
I znaš li što još?
Sad će se dići Poljaci.
Mi smo spremni.
I mi ćemo se boriti.
Vidjet ćeš.
Spremi svoje stvari. Moraš ići.
Zašto?
Što se dogodilo?
- U bijegu sam. -Što se dogodilo?
Gestapo je pronašao naše oružje.
Uhitili su Janinu i Andrzeja.
Sigurno će saznati i za ovo mjesto.
Moraš odmah pobjeći.
Kamo želiš da idem?
Pogledaj me, ne idem nikamo.
- Mogu li ovdje riskirati? - To je tvoja odluka.
Ali kad upadnu u stan, baci se kroz prozor...
nemoj da te uhvate živog.
Imam otrov kod sebe. Neće ni mene uhvatiti živog.
Drugi kat?
Treći kat.
Idemo gore.
Idi dolje!
Ulazite unutra.
Dvojica jednim udarcem.
Otvorite!
Otvorite vrata ili ćemo zvati policiju!
Vi ste iz tog stana?
Niste prijavljeni.
Pripada mom prijatelju.
Došao sam u posjet, ali nema ga.
Imate li osobnu iskaznicu?
- Pokažite osobnu iskaznicu. - Naravno.
-Želim vidjeti osobnu! -Što se događa?
On je Židov! Židov!
Zaustavite Židova!
Nemojte ga pustiti! Zaustavite ga!
Da?
Poslao me g. Gebczynski.
Wladyslaw Szpilman.
Dorota.
Uđi.
Oprosti.
Dobio sam ovu adresu i tražim g. Dzikiewicza.
Michal Dzikiewicz, on je moj muž.
Uđi.
Sjedni.
Trebam pomoć.
Vratit će se prije policijskog sata.
Skrivao sam se.
- Moram naći sklonište. - Uskoro će doći.
- Koliko dugo si u braku? - Nešto više od godinu dana.
A kako je Jurek?
Mrtav je.
- Kad trebaš roditi? - Za Božić.
Nije dobro vrijeme za djecu, ali onda...
Ovo je moj muž. Wladyslav Szpilman.
- Marek Gebczynski ga je poslao. - Da, sjećam se.
Rekao je da dođem samo u slučaju opasnosti.
Ne brinite se.
Ne možemo ništa večeras.
Spavat ćete na kauču.
Oprostite.
Oprostite, mogu li dobiti komad kruha?
Da, naravno. Jest ćemo.
Sjednite, molim vas.
Hvala.
U središtu ste njemačkog područja.
Nasuprot je bolnica koja prima ranjenike s ruske fronte.
A pokraj je Schutzpolizei.
Najsigurnije mjesto.
U samom srcu lavlje jazbine.
Zaključat ću vas.
Nitko ne zna da ste ovdje, budite što tiši.
Sve u redu?
Hvala.
Ovo je Antek Szalas.
On će brinuti za vas.
- Drago mi je. - I meni.
Hvala.
Dao sam mu drugi ključ.
Donosit će hranu, brinut će o vama.
On je u Pokretu otpora. Dobar je čovjek.
Ne sjećate me se, g. Szpilman?
Mislim da ne.
Varšavski radio.
Bio sam tehničar.
Viđao sam vas skoro svaki dan.
- Oprostite, ne sjećam se. - Nema veze.
Nemate razloga za brigu. Često ću vas posjećivati.
Bit će vam drago čuti da saveznici bombardiraju Njemačku...
iz noći u noć, iz noći u noć.
Köln, Hamburg, Berlin.
A Rusi ih rasturaju. To je početak kraja.
Nadajmo se.
Dođi ovamo.
Budite oprezni s njim.
Tako. Oprezno.
Stavite ga u sobu broj 3.
Još ste živi?
Evo. Kobasica, kruh.
Još imate one votke?
- Koliko dugo će ovo trajati? - Ne dugo.
Mislim da imam žuticu.
Ne brinite za to. Samo izgledate čudno.
Mog djeda je ostavila djevojka kad je dobio žuticu.
Pijmo.
Zašto niste došli ranije? Prošlo je više od dva tjedna...
Problemi.
Novac.
Morao sam skupiti novac za hranu.
Trebaju mi stvari za prodaju, nije lako.
Evo. Prodajte ovo.
Hrana je važnija od vremena.
Htio sam vam reći.
Saveznici su se iskrcali u Francuskoj.
Rusi će uskoro doći.
Potamanit će Nijemce...
za koji dan.
Wladek?
Znala sam. Znala sam da će se to dogoditi.
- Zvat ću liječnika. - Ne možeš. Preopasno je.
- Dr. Luczak. Možemo mu vjerovati. - Smiješno. On je pedijatar.
- Ali ipak je doktor. - Ne.
Ti ostani. Ja ću otići.
Došli smo se oprostiti.
Bit ćemo kod moje majke u Otwocku.
Beba je već tamo. Sigurnije je.
Kažu da ustanak samo što nije počeo.
Trebalo bi strijeljati tog Szalasa.
Skuplja novac u tvoje ime po cijeloj Varšavi.
Ljudi su bili jako velikodušni,
pa je skupio popriličnu svotu.
Bože moj!
Jetra veličine nogometne lopte. Upala žučnog mjehura...
ali preživjet će.
Pokušat ću mu nabaviti laevulozu, ali nije lako.
Možete li ga opet posjetiti?
Tko zna.
Doktore,
- hvala vam. - Ne govorite. Odmarajte.
Hvala što ste došli.
Donijeli smo ti hranu.
Sad ću ti nešto pripremiti, pa moramo ići.
1. KOLOVOZA 1944.
Bacit ću granatu!
Pažnja, dalje od vrata!
Tamo je ranjeni čovjek!
Idemo.
Pazi! Pazi!
- Idem po pomoć! - Požuri!
Dođite! Donesite nosila!
Vratite se unutra!
Izađite, izađite na ulice!
Izlazite odmah! Nijemci su opkolili zgradu!
Neka mi netko pomogne!
Jesi li dobro? Puno je prašine.
Provjerit ću ovu stranu. Ne brini.
Budi oprezan!
- Heinrich? - Provjeravam!
Ima li koga?
- Siđi dolje! - Dobro, dolazim.
Hajde, gomilajte ih.
Baci to.
Ne brini.
Moramo sve označiti.
Idemo.
KISELI KRASTAVCI
Ovdje je sve polomljeno.
Pogledaj ostalo.
Sve je uništeno.
Pogledat ću gore.
Što radite ovdje?
Tko ste vi?
Razumijete li?
Da.
Što radite ovdje?
Ja...
pokušavam otvoriti limenku.
Živite li ovdje?
Radite li nešto ovdje?
Ne.
Čime se bavite?
Ja sam...
Bio sam pijanist.
Pijanist?
Dođite.
Svirajte nešto.
Tu se skrivate?
Židov?
Gdje se skrivate?
Na tavanu.
Pokažite mi.
Imate li što jesti?
Prema njima, jako je važno da...
Pozor!
- Jutro, gospodo. - Jutro!
Židove?
Molim vas!
Što znači sva ta pucnjava?
Rusi, s druge strane rijeke.
Morate izdržati još samo par tjedana.
Brzo, moramo požuriti.
Ponesite namirnice sa sobom.
-Što se događa? - Odlazimo.
- Jesu li stigli Rusi? - Nisu još.
Ne znam kako da vam zahvalim.
Zahvalite Bogu, a ne meni.
Njegova je volja da preživimo.
Barem trebamo vjerovati u to.
Evo. Uzmite.
- A vi? - Imam još jedan. Topliji.
Što ćete raditi kad ovo završi?
Svirat ću klavir na poljskom radiju.
Recite mi svoje ime.
Možda ću vas slušati.
Szpilman.
Dobro ime za pijanista.
Nijemac! Nijemac!
Ne pucajte, ja sam Poljak!
Ja sam Poljak!
- Izađi s podignutim rukama! - Preklinjem vas!
Nemojte pucati, ne pucajte.
Preklinjem vas, ja sam Poljak.
Siđi dolje!
Molim vas, ja sam Poljak. Molim vas.
On je Poljak.
Da, Poljak je.
Zašto imaš taj kaput?
Hladno mi je.
Pogledajte ih! Njemački gadovi!
Ubojice! Ubojice!
- Prljavi gadovi! - Ubojice!
Gadovi!
Pogledajte se sada!
Uzeli ste mi sve što sam imao.
Meni, glazbeniku!
Uzeli ste mi violinu! Uzeli mi dušu!
Glazbenik?
Vi ste glazbenik?
Da.
Poznajete li...
pijanista po imenu Szpilman, s poljske radio stanice?
Naravno da ga znam.
Ja sam mu pomogao da se sakrije.
Recite mu da sam ovdje.
Zamolite ga da mi pomogne.
Nema razgovora sa zatvorenicima. Makni se odande.
- Kako se zoveš? - Hosenfeld.
Kako?
Prolazi!
To je bilo ovdje, siguran sam u to.
Više nije ovdje.
Vikao sam, vrijeđao ih. Ne ponosim se time, ali tako je bilo.
Stajao sam gdje si ti sada.
Tu je bila bodljikava žica i taj Nijemac je došao do mene.
- Nisi mu zapamtio ime. - Ne.
Pitat ću u tvornici. Možda znaju nešto.
WLADYSLAW SZPILMAN NASTAVIO JE ŽIVJETI U VARŠAVI
SVE DO SMRTI, 6. 7. 2000. IMAO JE 88 GODINA.
NJEMAČKI ČASNIK ZVAO SE SATNIK WILM HOSENFELD.
UMRO JE U SOVJETSKOM LOGORU ZA RATNE ZAROBLJENIKE 1952. G.
Prijevod titlova: Ana Maretić