Varºovia 1939
- Domnul Szpilman? - Bunã ziua.
Îmi pare bine sã vã cunosc. Îmi place foarte mult cum cântaþi.
Mã bucur.
Numele meu este Dorota. Sunt sora lui Jurek.
- Sângeraþi. - Nu e nimic grav...
Haide Dorota, o sã mai vorbiþi ºi altã datã.
- Nu e cel mai potrivit moment. Haide! - Jurek, unde ai ascuns-o pânã acum?
- Nu ºtiu ce sã iau cu mine. - Întodeauna iei prea multe.
- Câte geamantane vrei sã iei? - Am sã le numãr.
Ce crezi? Oare... sã iau portretul ãsta?
Ia-l, nu-l lua... Fã cum vrei.
Nu vezi cã sunt îngrijoratã pentru Wlad?
O sã se întoarcã. N-a pãþit nimic.
O sã mai luãm un geamantan, pentru orice eventualitate...
- Mamã! S-a întors Wlad. - Slavã Domnului. Ce ai...?
- Eºti rãnit? - Nu, nu. N-am nimic.
Am fost foarte de îngrijoratã.
I-am spus sã nu-ºi facã griji pentru cã aveai documentele la tine.
Dacã te-ar fi lovit o bombã, ar fi ºtiut unde sã te ducã.
Henryk, Henryk... Nu spune astfel de lucruri!
- Tatã, s-a întors Wladek! - Ce v-am spus eu?
- Ce faceþi? - Mi-a vãzut cineva pãlãria?
Ne-au bombardat postul de radio. Nu mai emite.
”Varºovia” nu este singurul post de radio.
Apucã-te de împachetat, dragule. Ia-þi lucrurile.
- Unde mergem? - Plecãm din Varºovia...
- Plecãm din Varºovia? Unde? - Nu ai auzit?
- Ce sã aud? - N-ai citit ziarele?
Nu.
- Unde este ziarul? - L-am folosit la împachetat.
L-a folosit la împachetat!
- Guvernul s-a mutat la Lublania. - Toþi bãrbaþii apþi de luptã
trebuie sã treacã râul ºi sã formeze o nouã linie defensivã.
Cu excepþia noastrã, toatã lumea a plecat, au rãmas numai femeile.
Ce-o sã obþii trecând de linia defensivei încãrcaþi cu geamantane?
- Wlad, nu avem timp pentru asta. - Eu nu plec, nicãieri.
Bine... Nici eu nu plec.
Lãsaþi gluma. Trebuie sã rãmânem împreunã.
Dacã va fi sã mor, prefer sã mor în propria-mi casã.
- Nu mai spune asta. - Liniºte, am prins ceva.
"Transmitem de la BBC din Londra...
Guvernul englez, neprimind rãspuns la ultimatumul
trimis guvernului german,
a declarat rãzboi Germaniei naziste."
Asta e minunat!
"Se aºteaptã ca...
...în urmãtoarele ore,
Franþa sã facã o declaraþie asemãnãtoare.
Polonia nu mai este singurã.”
Minunat! Minunat!
Mamã, a fost o cinã minunatã.
Dacã vrei sã sãrbãtoreºti ceva, trebuie sã te strãduieºti.
Un toast pentru Marea Britanie ºi Franþa.
V-am spus. Nu v-am spus? O sã fie bine.
5003.
- Asta e tot? - Da... 5003 zloþi. E tot ce mai avem.
Sunt mai mulþi cu 3003 zloþi.
Printre alte restricþii impuse,
evreii pot deþine cel mult 2000 de zloþi în casã.
- ªi ce vom face cu restul? - Îi depunem într-o bancã.
Într-o bancã?
Cine este atât de prost sã-ºi depunã banii într-o bancã germanã?
Putem sã-i ascundem. Uite...
- Îi putem ascunde sub ghiveciul de flori. - Nu, nu. Ne cunosc metodele.
Mai þii minte ce am fãcut în ultimul rãzboi?
Facem o gaurã în masã.
- Ascundem banii acolo. - ªi dacã vor lua masa?
Cum adicã sã ia masa?
Germanii intrã în casele evreilor ºi iau tot ce vor: mobilã, bijuterii... totul.
- Vorbeºti serios? - Da, dar nu ºi o masã ca asta.
Ce faci?
Ascultaþi-mã, e cel mai bun loc. Nimeni n-o sã caute sub ghiveciul ãsta.
- Nu, nu... Ascultaþi-mã, m-am gândit... - Da? Asta e ceva nou.
ªtiþi ce facem? Folosim psihologia inversã.
Ce folosim?
Lãsãm ceasul ºi banii pe masã
ºi îi acoperim aºa, ca sã-i gãseascã uºor.
- Eºti prost? - Germanii nu vor scotoci ºi-n altã parte.
Sunt sigur cã nu-ºi vor da seama.
E cea mai mare prostie pe care am auzit-o vreodatã.
Bineînþeles c-o sã-i gãseascã.
Bine. Uitaþi-vã aici...
- ªi-mi spui mie prost? - Nu-i rãu, e ultimul loc...
O sã dureze ore.
Nu-i nici o grabã. Îi scoatem dupã aceea.
- N-o sã dureze atâta - ªi cum o sã-i scoatem de acolo?
Spune-mi cum o sã-i scoþi afarã. Vreau sã ºtiu...
- Nimeni nu mã ascultã. - Liniºte, vã rog. Liniºte...
- În ordine, vã rog. - Avocatul... Îi place ordinea.
Ascultaþi-mã, doar…
Ceasul o sã-l punem în ghiveci, iar banii îi îndesãm în vioarã.
Se va mai putea cânta cu ea?
Nu ºtiu. Vom vedea.
Jurek? Sunt Wladek Szpilman.
- Wlad, ce mai faci? - Bine, mulþumesc. Tu?
Ascultã, am vorbit despre postul de radio, presupun cã de asta cred cã ai sunat.
Nu se poate face nimic pentru a redeschide postul.
- ªtiu asta, Jurek, dar... - Nici un post de radio pentru polonezi.
ªtiu. Jurek?
Pianul este distrus, nu ºtiu dacã vei mai putea cânta…
Poate cã da, poate cã nu.
Ascultã, sper cã nu te simþi ofensat,
dar nu te-am sunat ca sã discut despre viitorul carierei mele...
L-am bãtut la cap pe Jurek luni în ºir pânã când, în sfârºit, a cedat, spunând:
"Bine, vino mâine cu mine".
ªi când am ajuns, o bombã a distrus clãdirea postului de radio.
Oricum, a fost o întâlnire absolut minunatã.
- Serios? - Da. Da...
A fost de neuitat.
Întodeauna mi-a plãcut cum cântaþi, domnule Szpilman.
- Spune-mi Wladek, te rog. - Nimeni nu cântã Chopin ca dv.
- Sper cã acesta e un compliment. - Vorbesc serios.
Glumeam…
- Mergem la cafeneaua “Paradiso”? - Mi-ar face mare plãcere.
- ªi tu, ce faci? - Am terminat Conservatorul.
- Deci, eºti ºi tu muzician. - Da. În devenire...
- Ce instrument? - Violoncel.
Îmi place sã vãd o femeie cântând la violoncel.
Interzis evreilor
Este revoltãtor! Cum îndrãznesc?
ªtii cum sunt oamenii, vor sã fie naziºti mai buni decât Hitler.
O sã mã duc sã depun o plângere.
Mai bine nu. Crede-mã.
Trebuie sã fie foarte umilitor pentru o persoanã ca tine.
Vom gãsi un alt loc.
- Putem face o plimbare prin parc. - Nu, nu putem.
Este interzis.
Evreii nu au voie sã se plimbe prin parc.
Tu glumeºti?
Nu glumesc. Este adevãrat. Nu putem nici sã ne plimbãm,
nici sã stãm pe bãnci. Ãsta e un alt decret.
Este absurd!
Singurul lucru pe care-l putem face
e sã stãm ºi sã vorbim aici. Cred cã asta îmi face mai multã plãcere.
Aºadar, cânþi la violoncel, Dorota? Foarte frumos.
ªi care este compozitorul tãu preferat?
Chopin? Cu siguranþã...
Ar trebui sã cântãm una din sonatele lui, într-o zi.
”Dar tu, Wladek”?
Ai putea sã mã acompaniezi. Tu la violoncel iar eu la pian...
Domnule Szpilman, sunteþi minunat.
Spune-mi Wladek, te rog.
Embleme pentru evreii din Varºovia.
"Prin acest decret, toþi evreii din Varºovia
sunt obligaþi sã poarte embleme la vedere, în locurile publice.
Acest decret va intra în vigoare începând cu 1 decembrie 1939
ºi se va aplica tuturor evreilor cu vârsta mai mare de 12 ani.
Emblema va fi purtatã pe braþul drept
ºi va reprezenta steaua lui David þesutã cu albastru pe fond alb.
Emblema trebuie sã fie suficient de mare
pentru ca steaua sã mãsoare 8 cm.
Lãþimea segmentelor stelei va fi de 1 cm.
Evreii care nu respectã acest decret
vor fi aspru pedepsiþi.”
Guvernatorul districtului Varºovia,
Doctor Fischer.
- N-am s-o port. - Nimeni n-o s-o poarte.
N-am sã mã las însemnatã.
Lasã-mã sã vãd.
Trebuie sã ne facem noi singuri aceste embleme?
- De unde o sã le luãm? - N-o sã le luãm de nicãieri.
N-o sã le purtãm.
Tu!
Vino aici!
De ce nu m-ai salutat?
Îmi cer scuze.
N-ai voie sã mergi pe trotuar.
Mergi pe stradã!
Ai vãzut asta?
Ce? Ce? Lucrez.
Ce este asta?
- Aici ne vor bãga. - Cum adicã, “ne vor bãga”?
”Din ordinul guvernatorului districtului Varºovia, dr. Fisher,
cu privire la locuinþele evreilor din Varºovia:
Va fi construitã o zonã în care toþi evreii care locuiesc în Varºovia,
sau cei care se vor muta în Varºovia, vor fi obligaþi sã se mute.”
Citeºte aici!
”Evreii care locuiesc în afara zonei stabilite
vor trebui sã se mute în cartierul evreiesc
pânã la 31 Octombrie 1940.”
N-o sã ne poatã muta pe toþi.
E prea mic pentru 400.000 de persoane.
Nu. Suntem 360.000, aºa cã va fi mai uºor.
ªi ce putem face?
Mamã?
Mamã!
Ce este?
20 de zloþi.
Atât mai avem. 20 de zloþi.
Ce pot sã cumpãr cu 20 de zloþi?
M-am sãturat sã gãtesc tot timpul, numai cartofi...
Ãsta este preþul pe care-l ofer. Sfatul meu este sã acceptaþi.
- N-o sã primiþi mai mult de la nimeni. - Dar este un Beckstein, domnule Lipa.
2000. Sfatul meu este sã acceptaþi.
Ce-o sã faceþi când o sã vã fie foame? O sã mâncaþi pianul?
Ieºi afarã, ticãlosule.
- Te rog... - Nu-l vindem! Ieºi afarã!
Ce naiba ai pãþit?
Sunteþi nebuni...
Vã fac o favoare. 2000 ºi suport ºi transportul lui.
Nici mãcar nu vã taxez pentru transport!
O sã vã parã rãu. Sunteþi nebuni.
Ia-l...
31 octombrie 1940
Dorota...
- Bunã. - Bunã...
Nu voiam sã vin...
Nu voiam sã vãd toate astea...
- Nu m-am putut abþine. - Cum te descurci?
- Bine. - Bine.
Adevãrul este cã nu prea bine. L-au arestat pe vãrul meu.
Jurek spune c-o sã-i dea drumul.
Este ruºinos ce se întâmplã.
- N-o sã mai dureze mult, nu-þi fie fricã. - Asta am spus ºi eu...
Este prea absurd...
Mult prea absurd.
Eu... ar trebui sã plec...
Ei bine... o sã ne revedem...
în curând.
Pe curând!
Sincer sã fiu,
mã aºteptam sã fie mai rãu.
Unde vom dormi?
Eu o sã dorm în bucãtãrie, cu fetele.
Tu, Henryk ºi tata, rãmâneþi aici.
Priviþi!
Veniþi sã vedeþi!
Plecaþi de aici! Plecaþi!
Tatã! Tatã!
Tatã!
Tatã...
Ai vândut ceva?
Doar una. „Idiotul" de Dostoievski, cu 3 zloþi.
- E mai bine decât ieri. - 3 zloþi amãrâþi.
Când oamenii fac milioane.
- ªtiu. - Nu ºtii, crede-mã.
Mituiesc gãrzile, ele se fac cã nu vãd…
Aduc transporturi cu mîncare, bãuturã, tutun,
produse cosmetice franþuzeºti.
Cât despre sãracii care mor peste tot, nu intereseazã pe nimeni.
Scuzaþi-mã, l-aþi vãzut pe soþul meu? Isaac Szerman. Un bãrbat înalt ºi frumos.
- Îmi pare rãu. - Cu o barbã cãruntã. Nu...?
Mi-e teamã cã nu.
- Mã iertaþi… - Noapte bunã.
Sã dormiþi bine. Iar dacã îl vedeþi, sã-mi scrieþi, da?
Isaac Szerman.
De ce trebuie sã fie un tramvai care trece prin zona noastrã?
De ce nu poate sã ocoleascã?
Nu vã faceþi griji. O sã construiascã un pod. N-aþi auzit?
Un pod, un pod! Ce prostie...
Germanii pretind cã sunt inteligenþi.
ªtii ce cred eu? Cã sunt complet idioþi.
Am o familie de hrãnit,
iar eu îmi pierd jumãtate din timp aºteptând aici, sã ne lase sã trecem.
Ce-ºi închipuie, cã am venit aici sã ascult muzicã?
Danseazã!
Þi-e frig?
Danseazã!
Haide, danseazã!
Haide, haide!
Danseazã!
ªi tu, dansaþi în doi!
Tu!
Mai repede!
Cântã mai repede!
Mai repede!
Bine. Au sosit.
Te aºteaptã Itzak Heller.
- Despre ce-i vorba? - Stai jos ºi bea niºte ceai.
Eu o sã pregãtesc masa, pânã când vor sosi fetele.
- Ce cauþi aici? - A adus prãjituri.
Tatãl sãu a intrat din nou în afacerile cu bijuterii.
Se descurcã bine, nu?
Uluitor! Bijuterii.
- Facem recrutãri. - Cine face recrutãri?
Nu face pe deºteptul cu mine, Henryk, am venit aici ca prieten.
Vor aduce evrei din toatã þara.
În curând vor fi o jumãtate de milion, aici, în ghetou.
Avem nevoie de mai multã poliþie evreiascã.
Ah... mai multã poliþie evreiascã.
Adicã vrei sã bat evrei care conspirã împotriva Gestapoului.
- Cineva trebuie s-o facã, Henryk. - Dar de ce eu?
Credeam cã recrutezi doar bãieþi cu pãrinþi bogaþi.
Uitã-te la tatãl meu. Uitã-te la casa în care locuiesc.
Da, mã uit. Din cauza asta sunt aici. Familia ta ar putea avea o viaþã mai bunã.
Vrei sã supravieþuieºti vânzând cãrþi în stradã?
Da.
Vã fac o favoare.
Dar tu, Wlady? Eºti un mare pianist, ai o excelentã trupã de Jazz.
Te primim cu braþele deschise. Vino alãturi de noi.
- Nu ai nimic de lucru. - Mulþumesc, dar am ce lucra.
Da, sigur...
Îmi pare rãu Wlady, dar vor sã te opreºti.
Cine vrea sã mã opresc?
Întodeauna zic : "Priveºte ºi la partea bunã".
Eºti în ghetoul ãsta mic, alãturi de profesori ºi alþi intelectuali,
te descurci mai bine decât noi. În ghetoul mare e haos.
- Ai ceva sã-mi dai de lucru? - Eºti un artist, Wlady.
Aduci bucurie oamenilor. Asta e de ajuns.
- Vreau sã ajut, vreau sã fac ceva... - Ai fãcut destul, Wlady.
ªi ºtii ce?
Voi, muzicienii, nu sunteþi conspiratori buni. Sunteþi...
prea... artiºti.
- Cine este? - Zdravek?
Majorek.
Dacã gãsesc manifestele astea, ºtii ce se va întâmpla.
Nu, nu le vor gãsi.
Zdravek.... Doamnã Ziskin...
Yehuda, eºti bine?
Majorek, acesta este cel mai mare pianist din Polonia.
Poate chiar din întreaga lume: Wladyslaw Szpilman.
Acesta este Majorek.
- Sunt încântat. - Te ºtiu, dupã nume.
- Însã nu te-am auzit cântând niciodatã. - Majorek a fost în armatã.
Un om extraordinar.
Mã deranjeazã un singur lucru la el: cã nu este socialist.
E mai bine sã pleci, Wladek. Suntem pe terminate.
ªtii câte exemplare se distribuie împreunã cu ziarele?
500... ªtii câte persoane citesc un manifest?
20. Asta înseamnã 10.000 de cititori.
Majorek le ascunde în chiloþi ºi le rãspândeºte prin toalete.
- În toalete? - Da, în toate pe care le gãsesc.
Germanii nu folosesc niciodatã toaletele evreilor.
Sunt prea curate pentru ei.
Înceteazã! Înceteazã!
Înceteazã!
Haide, haide.
Vino, bãiete!
Ridicã-te! Ridicã-te!
Stai în picioare!
Vã rog, în seara asta nu vreau sã aud pe nimeni vorbind de lucruri rele.
Sã ne bucurãm de aceastã cinã.
De acord. Vreþi sã vã spun ceva amuzant?
- Îl ºtiþi pe dr. Raszeja? - Chirurgul?
Da, chirurgul. Pentru un anumit motiv, nu mã întrebaþi care,
germanii i-au dat voie în ghetou pentru a face o operaþie.
Unui evreu? E nevoie de un polonez pentru a opera un evreu.
L-au lãsat sã treacã. Asta e tot ce ºtiu.
În fine... Anesteziazã pacientul
ºi tocmai face prima incizie, când cei de la S.S. dau buzna înãuntru,
împuºcã pacientul pe masa de operaþie, iar apoi îl împuºcã pe dr. Raszeja
ºi pe toatã lumea care mai era de faþã.
Nu este amuzant?
Pacientul n-a simþit nimic, era anesteziat.
Am spus: nimic rãu, Henryk.
Ce-aþi pãþit?
V-aþi pierdut simþul umorului?
Nu este amuzant.
ªtii ce este amuzant?
Tu eºti amuzant, cu cravata aia caraghioasã.
De ce te legi de cravata mea? Ce legãturã are cravata mea cu asta?
- Am nevoie de ea, la lucru. - La lucru?
- Da, eu lucrez. - Aºa e, lucrezi...
Cânþi la pian pentru paraziþii din ghetou.
- Paraziþi... - Paraziþi!
- Bãieþi, bãieþi... - Nu dau doi bani pe cei care suferã.
- Mã învinuieºti pentru apatia lor? - Da, pentru cã o vãd în fiecare zi.
Nici mãcar nu observã ce se întâmplã în jurul lor.
- Eu îi învinuiesc pe americani. - Pentru ce? Pentru cravata mea?
Evreii americani, ºi sunt foarte mulþi, ne-au lãsat singuri.
Ce-au fãcut pentru noi? Oamenii mor, aici. N-au ce mânca...
Evreii americani ar trebui sã convingã America sã declare rãzboi Germaniei.
Lumina! Lumina!
În picioare!
Tu! În picioare! Ridicã-te!
Aruncaþi-l!
Dumnezeule...
Fugiþi!
- Scuzaþi-mã. - Da?
- Sunt sora domnului Szpilman. - Bine, intrã.
Tu nu!
- Ce se întâmplã? - Este groaznic.
- Ce? Ce? - Vâneazã oameni pe strãzi.
L-au ridicat pe Henryk.
Bine, du-te acasã. Du-te, o sã mã ocup eu, de asta.
- Scuzaþi-mã, l-aþi vãzut pe soþul meu? - Nu.
- Isaak Szerman? - Nu. Mi-e teamã cã nu.
Are o barbã cãruntã. Dacã îl vedeþi, scrieþi-mi...
Sã nu uitaþi. Isaak Szerman.
- Ce s-a întâmplat? - Mi-au luat nepotul.
L-au dus înãuntru. Ce-o sã-i facã? Dumnezeule, nu-mi vine sã cred.
Scuzaþi-mã...
Itzak!
Itzak! Itzak...
Sunt eu, Wladek Szpilman.
Henryk este acolo...
- Nu l-am vãzut. - Crede-mã. Trebuie sã-l scot de acolo.
Mã poþi ajuta?
Acum ai nevoie de mine? Da, acum ai nevoie de mine.
Ne poþi ajuta?
O sã coste.
- Nu am bani. - Atunci nu pot sã fac nimic.
Ar fi trebuit sã ni te alãturi când ai avut ocazia.
Mi-au spus cã eºti o persoanã influentã.
- Cine þi-a spus? - Oamenii...
Oamenii pe care îi cunosc mi-au spus cã eºti o persoanã importantã.
Itzak...
Pane Rubinstein.
Tu, bandit. Bum. Bum.
Kaput. Kaput!
Þigãri... Mulþumesc.
- De ce te-au luat? - Acum îi eºti dator lui Itzak Heller.
- Þi-am cerut eu sã vorbeºti cu el? - Ai dreptate.
Te-ai milogit? Te-ai milogit de rahatul ãla?
Nu, l-am rugat sã mã ajute.
Cât i-ai plãtit?
Ce puteam sã-i dau?
Ce? Fiecare zlot pe care-l câºtig îl dãm pe mâncare.
Pot sã mã descurc ºi singur.
- Te-ar fi luat. - Nu are nici o legaturã cu tine.
Pe mine mã vor, nu pe tine.
De ce trebuie sã te bagi în treburile altora?
Eºti nebun... Asta e problema ta. Eºti nebun.
ªi asta e tot problema mea.
Ce-i cu tine? Ce-i, eºti bolnav?
Sunt flãmând.
Permis de muncã?
Care e treaba cu permisul de muncã?
Pentru a obþine un permis de muncã,
trebuie sã lucrezi pentru un german, în ghetou, altfel...
- Altfel, ce? - Eºti deportat.
Deci, zvonurile sunt adevãrate.
Ne scot de aici ca sã ne ducã în lagãre de muncã, în Est.
- Vor închide ghetoul cel mic. - O, Doamne...
Wladek! Wladek!
Credeam cã eºti în turneu la Londra, Paris, New York, Chicago...
- Nu ºi sãptãmâna asta. - Nu arãþi prea bine.
Ai auzit zvonurile?
- O sã ne trimitã în Est. - Zvonuri... Nu le lua în serios, Wladek.
Care e problema?
Încerc sã fac rost de un permis de muncã pentru tatãl meu.
Am reuºit sã procur câte unul pentru toþi ai mei, dar nu ºi pentru tata.
- Am cãutat peste tot, la ferme, magazine. - De ce n-ai venit la mine?
Nu ºtiam cã faci afaceri cu permise de muncã.
Eu nu, dar Majorek, da.
- Mã poþi ajuta? Nu am bani... - Te rog, ne jigneºti!
Poþi face ceva pentru el?
Sã fii la cizmãria lui Schultz, mâine, la 4.
Vezi ce noroc ai avut astãzi?
Asta este imperativul istoric în acþiune.
ªtii cum obiºnuiesc sã spun eu:
- "Priveºte la partea bunã a lucrurilor". - Da, ºtiu.
- Ce vã mai face spatele? - Mai bine.
Mai bine?
Mai bine nu mã întreba.
- Mulþumesc. - Cu plãcere.
Oricum, n-o sã te ajute.
Mulþumesc, domnule Schultz.
15 Martie 1942
Cel puþin, am gãsit de lucru în ghetou
ºi încã suntem împreunã.
Afarã! Toatã lumea afarã, în curte. Repede!
Suntem cu toþii angajaþi. Avem permise...
Tu! Înainte!
Tu!
Tu! Tu!
Tu!
Restul îmbrãcaþi-vã ºi întoarceþi-vã aici!
Aduceþi-vã lucrurile, doar 15 kilograme de persoanã.
Unde ne duceþi?
Îmi pare rãu, am fãcut tot ce mi-a stat în putinþã.
Am crezut cã permisele ne vor salva.
Înceteazã, Wladek!
Sã sperãm cã Henryk ºi Halina se vor descurca mai bine.
16 August 1942
- Unde ne duceþi? - La lucru.
O sã fie mai bine decât în ghetou.
De ce-am fãcut-o?
De ce…?
De ce-am fãcut-o?
De ce-am fãcut-o? De ce?
De ce-am fãcut-o?
De ce...
Aveþi puþinã apã?
Copilul meu moare. Moare de sete. Vã implor. Vã implor.
Nu aveþi puþinã apã? Vã implor.
Nu auzi ce spun? Este o ruºine.
- Te aud. - Ne duc de aici ca pe niºte oi la tãiere.
- Nu mai vorbi aºa de tare. - De ce nu-i atacãm?
Suntem 500.000, aici. Putem scãpa din ghetou.
Mãcar am muri într-un mod onorabil, nu ca niºte gunoaie ale isoriei.
De ce eºti atât de sigur cã o sã ne omoare?
Nu sunt sigur.
ªtii de ce nu sunt sigur? Pentru cã nu mi-au spus.
- Vã spun eu, o sã ne omoare pe toþi. - ªi ce vrei sã fac? Vrei sã lupt?
Ca sã luptãm, trebuie sã fim organizaþi, sã avem arme, planuri…
Are dreptate. Cu ce sã mã lupt? Cu vioara?
Germanii n-o sã elimine o forþã de muncã atât de însemnatã.
Ne vor vinde unui lagãr ca sã muncim. Este evident.
Sigur... Uitã-te la slãbãnogul ãla, de colo.
Uitã-te la bãtrâni, la copii... Ei pot sã munceascã?
Uitã-te la tine! Crezi cã poþi sã cari cãrãmizi în spate?
Henryk!
Halina! Henryk!
Halina... Henryk!
Voiam sã stau cu tine.
Vrei sã stau cu tine?
Ce prostie... Ce prostie...
De ce-am fãcut-o? De ce-am fãcut-o?
Începe sã mã calce pe nervi.
Ce-a fãcut? Pentru numele lui Dumnezeu!
ªi-a omorât copilul.
Au pregãtit o ascunzãtoare ºi au intrat toþi acolo.
Copilul a început sã plângã tocmai când a venit poliþia.
A încercat sã-l opreascã din plâns cu mâinile...
Iar copilul a murit.
Poliþia a descoperit unde se ascundeau.
Ce citeºti?
"Dacã ne înjunghii, nu sângerãm?"
"Dacã ne gâdili, nu râdem?"
"Dacã ne otrãveºti, nu murim?"
"Iar dacã ne înºeli, nu ne vom rãzbuna?"
- Foarte potrivit. - Da, de aceea am adus-o.
Idiotul. Ce-ºi închipuie c-o sã facã cu banii?
Bãiete, vino aici!
Vino aici...
- Cât costã o caramea? - 20 de zloþi.
O caramea? Ce crezi c-o sã faci cu banii?
20 de zloþi.
Sã strângem 20.
Eu am 10, cred...
5... 10... 20...
- Halina... - Ce e?
- Este ciudat sã-þi spun asta, acum... - Ce?
Mi-aº fi dorit sã te cunosc mai bine.
Mulþumesc.
Szpilman!
Lãsaþi-mã...
Mamã.
Tatã, tatã...
Tatã! Halina!
Halina... Mamã...
Ce faci acolo, Szpilman? Þi-am salvat viaþa.
Ridicã-te ºi pleacã de aici! Pleacã!
Nu fugi!
Ce faci? E gravidã!
Wladek?
De ce mai eºti aici, Wladek?
Am ales sã scap...
I-au luat...
pe toþi.
Poate cã este mai bine, aºa. Cu cât mai repede, cu atât mai bine.
Nu s-a terminat, încã. Vom rãmâne aici câteva zile,
pânã se mai potolesc lucrurile.
Am mituit un poliþist. Va veni dupã ce se va fi terminat, totul.
Doamne, n-am mai fost afarã de vreo doi ani.
Nu te bucura prea tare.
Aur, la un preþ foarte bun.
Cineva pe care cunoºti?
O frumuseþe! Cine este?
O violoncelistã. O cunoºteam bine. Soþul ei este actor.
Sunt oameni de treabã. Trebuie sã-i vorbesc.
Nu uita cã-i spânzurã pe cei care îi ajutã pe evrei.
La stânga!
Pas de voie. Marº!
Stai!
La dreapta!
Tu, un pas înainte!
Tu!
La pãmânt!
La stânga!
Înainte... marº!
De cât timp eºti aici?
De azi noapte.
Mã bucur sã te vãd.
Ne vor muta în alt loc.
ªtii ce înseamnã asta.
Am trimis pe cineva, afarã.
Zygmunt, un om de nãdejde.
A urmãrit trenurile care ieºeau din Varºovia.
Ajung pânã la Sokolov, unde liniile se despart.
Un localnic mi-a spus cã o linie duce spre Treblinka.
Mi-a spus cã în fiecare zi pleacã un tren cu oameni din Varºovia
spre Treblinka. ªi se întoarce gol.
Nu s-au vãzut transporturi de alimente intrând în acea zonã.
Civililor...
li se interzice sã se apropie de staþia Treblinka.
Ne exterminã.
N-o sã le ia mult timp.
Am mai rãmas 60.000 dintr-o jumãtate de milion.
Majoritatea, oameni tineri.
De data asta, vom lupta.
Suntem în formã bunã,
organizaþi...
Suntem pregãtiþi.
Dacã ai nevoie de ajutor, eu...
Tu!
Vino aici!
La naiba.
Îmi pare rãu, îmi pare rãu.
Nu ºtiu unde îmi stãtea capul...
Luaþi-l de aici.
Sper cã te descurci mai bine cu pianul decât cu cãratul cãrãmizilor.
Nu va mai rezista mult dacã va continua aºa.
O sã vãd dacã îi pot gãsi ceva mai bun.
Probleme.
Toþi evreii! În curte! Toþi evreii.
Am veºti bune pentru voi.
Circulã zvonuri care spun cã vã vom muta, din nou.
Vã promit cã nici acum ºi nici în viitor
nu avem un asemenea plan.
Da? Din acest motiv,
am pus afiºe informative pe pereþi,
ca sã vã arãtãm bunele noastre intenþii.
Veþi alege pe unul dintre voi
ca sã meargã, zilnic, în oraº.
Va putea aduce 3 kilograme de cartofi...
ºi o pâine...
Pentru fiecare muncitor.
Atunci, de ce am face toate astea,
dacã am avea de gând sã vã mutãm?
Puteþi face afaceri bune cu lucrurile
pe care nu le mâncaþi.
Nu la asta sunteþi buni voi, evreii?
Sã faceþi bani?
Întoarceþi-vã la lucru!
Acela. Cu sfoara.
Ceilalþi sunt legaþi cu sârmã.
Majorek...
Vreau sã-þi cer o favoare.
Vreau sã ies de aici.
Este uºor sã ieºi.
Mai greu este sã supravieþuieºti în partea cealaltã.
ªtiu... ºtiu.
Vara trecutã am lucrat într-o zi afarã
ºi am vãzut pe cineva cunoscut. O veche prietenã.
O muzicianã. Soþul ei este actor.
Am scris numele ºi adresa lor
dacã mai locuiesc acolo. Janina Gorlewska ºi Andrzej Bogucki.
Sunt oameni buni.
Vrei sã încerci sã-i contactezi?
Când mai mergi în oraº, întreabã-i…
Întreabã-i dacã pot sã mã ajute sã ies de aici.
- Ai un plasture? - Da.
Ce faci aici?
Nimic...
Ce ai acolo?
Ni s-a dat voie sã luãm mâncare în ghetou.
Trei kilograme de cartofi ºi pâine.
Deschide-l.
Cartofi ºi pâine.
Minþi, simt asta.
Deschide-l.
- Eu… - Cartofi?!
Voi evreii, sunteþi toþi, la fel.
Dã-i un deget unui evreu,
ºi-þi va lua toatã mâna.
Dacã mã mai minþi o datã, te împuºc.
Cu mâna mea.
Am fost sã-i caut pe prietenii tãi.
- Nu mai locuiesc acolo. - I-ai gãsit?
- Pregãteºte-te de plecare. - Când?
Curând.
La naiba.
O sã vã învãþ eu ce înseamnã disciplina, porci de evrei!
ªtii de ce vã batem?
- Nu. - ªtii de ce vã batem?
- De ce? - Pentru a sãrbãtori Anul Nou.
Acum, plecaþi! Plecaþi repede!
ªi cântaþi!
Cântaþi ceva vesel. Cântaþi frumos ºi tare.
Haideþi!
Îmi pare rãu. Sunt atât de murdar, de mizerabil.
Nu avem prea mult timp. Vino!
Trebuie sã te grãbeºti.
Ia hainele astea. Vezi dacã þi se potrivesc.
Trebuie sã te miºti repede.
Germanii cautã peste tot, evrei, ne-evrei, pe oricine... oriunde...
Wlady, repede, trebuie sã te bãrbiereºti. Foloseºte aparatul meu.
Vei rãmâne cu Marek Kaczynski.
Locuieºte în cealaltã parte a oraºului.
Rãmâi acolo în noaptea asta, apoi, îþi vom gasi un alt loc.
Eu o sã-þi aduc de mâncare.
Bine. Sã mergem.
O sã-þi arãt unde vei dormi.
Va trebui sã stai aici pânã mâine searã.
Avem un apartament pentru tine.
În apropiere de zidurile ghetoului. Dar este un loc sigur.
Nu va fi prea comod.
Mã descurc eu.
Mulþumesc.
Haide! Dã-mi-le mie.
Sã trecem cât se poate de repede de zona germanã.
O sã trag draperiile acum.
Dar sã le laºi deschise pe timpul zilei. Sã nu uiþi asta.
Cred cã te simþi mai bine de partea asta a zidului, nu?
Da.
Deºi, uneori, nu mai ºtiu de ce parte a zidului mã aflu.
Pâine, cartofi, ceapã.
Janina Gorlewska va veni de douã ori pe sãptãmânã
ca sã-þi aducã mâncare ºi sã vadã cum te simþi.
Mulþumesc.
A, asta e foarte important.
În caz de pericol,
du-te la adresa asta.
- Porcule! Porcule! Porc nenorocit! - Iar tu eºti o scroafã.
Cânþi ca un înger. Întocmai ca un înger. Încearcã numai.
Mincinosule! Eºti un porc...
19 Aprilie 1943
Foc !
16 Mai 1943
Faþa la perete !
Mulþumesc.
- Am vrut sã vin mai devreme, dar... - Nu, nu, e bine...
Nimeni nu credea cã vor rezista atât de mult.
Nu trebuia sã plec de acolo. Trebuia sã rãmân ºi sã lupt pânã la capãt.
Wladek opreºte-te... S-a terminat.
Asta e tot mai conteazã.
- Doamne, ce s-au mai luptat. - Da...
- Dar germanii, ce zic? - Sunt ºocaþi.
Nu se aºteptau, nimeni nu se aºtepta.
Evreii sã riposteze!
Cine s-ar fi gândit?
ªi la ce a folosit?
La ce a folosit...?
Wladek, mã surprinzi.
Au murit cu demnitate, asta au fãcut.
ªi mai ºtii ceva?
ªi dintre polonezi s-au rãsculat.
Suntem pregãtiþi.
De data asta vom lupta ºi noi. O sã vezi.
- Adunã-þi lucrurile.Trebuie sã pleci. - Ce?
- Ce s-a întâmplat? - Trebuie sã fugim.
- Ce s-a întâmplat? - Cei de la Gestapo ne-au gãsit armele.
I-au arestat pe Janina ºi Andrzej.
Vor afla, în curând, ºi de locul acesta.
- Trebuie sã pleci imediat. - Unde vrei sã plec?
Uitã-te la mine. Nu pot pleca...
- Nu pot sã-mi asum riscul sã rãmân aici? - Asta tu decizi.
Dar dacã îi vezi cã vin aici, aruncã-te pe geam,
nu-i lãsa sã te prindã viu.
Eu am otravã la mine; nici pe mine n-or sã mã prindã viu.
Deschide uºa!
Deschide uºa sau chem poliþia!
Locuieºti în apartamentul acesta?
- Nu eºti înregistrat. - E locuinþa unui prieten.
Am venit în vizitã, dar nu e acasã.
Îmi arãþi actul tãu de identitate?
- Aratã-mi actul de identitate. - Da, bineînþeles.
- Vreau sã-þi vãd actul de identitate. - Ce se petrece aici?
Este un evreu!
Un evreu! Opriþi-l! E evreu!
Nu-l lãsaþi sã iasã! Opriþi-l!
Da?
Domnul Kaczynski m-a trimis.
Wladyslaw Szpilman...
Intraþi.
Îmi pare rãu, eu…
Mi-a dat adresa asta. Îl caut pe dl. Dzikiewicz.
Michael Dzikiewicz... Este soþul meu.
Intraþi.
Luaþi loc.
Am nevoie de ajutor...
Se întoarce curând.
Trebuie... Trebuie sã mã ascund.
Va sosi în curând.
- De cât timp sunteþi cãsãtoriþi? - De mai bine de-un an.
- Ce mai face Jurek? - E mort.
- Cum se simte copilul? - Bine...
Nu este un moment prea bun pentru a avea copii...
Acesta este soþul meu.
El este Wladys Szpilman. L-a trimis Marek Kaczynski.
A, da. Îmi amintesc.
Dl. Kaczynski mi-a spus sã vã contactez în caz de forþã majorã.
Nu vã faceþi griji.
Nu vã putem muta în seara asta.
O sã dormiþi pe canapea.
Scuzaþi-mã...
Îmi pare rãu… Puteþi sã-mi daþi puþinã pâine?
Da, bineînþeles. Adu-i ceva de mâncare.
Staþi jos.
Vã rog sã staþi jos.
Mulþumesc.
Ne aflãm într-o zonã predominant germanã.
În spitalul din faþã sunt aduºi rãniþii de pe frontul rusesc.
Iar vizavi este poliþia.
Este cel mai sigur loc unde aþi putea sta.
Pe timpul nopþii sã stingeþi luminile.
O sã vã incui aici.
Nimeni nu ºtie cã sunteþi aici,
aºa cã, sã faceþi cât mai puþin zgomot.
Totul este bine?
Mulþumesc.
Acesta este Antek Szalas. El o sã aibã grijã de dvs.
Cum vã merge?
Mulþumesc.
I-am dat o cheie…
O sã vã aducã mâncare ºi o sã treacã sã vadã dacã sunteþi bine.
Deºi e din lumea interlopã, este un om de treabã.
Nu vã aduceþi aminte de mine, domnule Szpilman?
Nu, nu cred.
Radio Varºovia. Eram tehnician.
Vã vedeam aproape în fiecare zi.
- Îmi pare rãu, dar nu îmi amintesc. - Nu conteazã.
Nu trebuie sã vã faceþi griji. O sã vã vizitez des.
Se aude cã aliaþii bombardeazã Germania în fiecare noapte.
Koln, Hamburg, Berlin.
Iar ruºii le dau multã bãtaie de cap. Este începutul sfârºitului.
Sã sperãm.
Vãd cã încã sunteþi în viaþã.
Aveþi aici salam, pâine...
ºi puþinã vodcã.
Cât timp o sã mai dureze?
Nu prea mult.
Cred cã am pãrul foarte mare.
Nu vã faceþi griji.
Vã face sã arãtaþi mai nostim.
ªi bunicul meu a avut pãrul lung când a cunoscut-o pe soþia lui.
Beþi.
De ce n-aþi venit mai repede? Au trecut aproape douã sãptãmâni ºi…
Probleme... Cu banii.
Trebuie sã fac rost de bani ca sã cumpãr mâncare.
Trebuie sã vând niºte lucruri. Nu e uºor.
Uite... Vindeþi asta.
Mâncarea este mai importantã decât timpul.
Am uitat sã vã spun... Aliaþii au debarcat în Franþa.
Ruºii vor ajunge aici în curând.
O sã-i termine pe germani.
Cât de curând.
Wladek?
Wladek...
ªtiam eu. ªtiam cã aºa se va întâmpla.
- Trebuie sã-l vadã un doctor. - Nu se poate, e prea periculos.
Cautã-l pe dr. Luczak. Putem avea încredere în el.
Dorota, nu fi prostuþã, e pediatru.
- Tot doctor este. - Nu, rãmâi tu aici! Mã duc eu.
Am venit sã-mi iau la revedere.
Mergem sã stãm la mama mea, în Otwocka.
Copilul este acolo deja. E un loc mai sigur.
Revolta va începe în orice moment.
Omul acela, Szalas, ar trebui împuºcat.
A colectat bani, în numele dv, din toatã Varºovia.
Se pare cã mulþi oameni au fost generoºi.
Aºa cã, a adunat o sumã frumuºicã.
Dumnezeule!
Ficatul este cât o minge de fotbal, rinichii sunt, de asemenea, inflamaþi.
Dar, va trãi.
O sã încerc sã-i dau niºte Levilos, dar nu este uºor.
Puteþi sã veniþi sã-l mai vizitaþi?
- Cine ºtie? - Domnule doctor...
- Mulþumesc. - Nu vorbi, odihneºte-te.
Vã mulþumesc mult pentru cã aþi venit.
V-am adus niºte mâncare.
O sã vã pregãtesc ceva, acum. Dupã aceea trebuie sã plecãm.
1 August 1944
Afarã!
Ieºiþi afarã! Germanii au înconjurat clãdirea.
Vã rog. Sã mã ajute cineva.
Ce faci aici?
Cine eºti?
- Înþelegi ce spun? - Da...
Ce faci?
Eu...
încercam sã deschid conserva asta.
Locuieºti aici?
- Lucrezi aici? - Nu.
Dar ce faci?
Eu sunt...
Am fost… pianist.
Pianist?
Vino!
Cântã ceva!
Te ascunzi aici?
Evreu?
Unde te ascunzi?
În pod.
Aratã-mi.
Ai mâncare?
Atenþiune !
- Bunã dimineaþa. - Bunã dimineaþa, domnule cãpitan.
Evreule!
Scuzaþi-mã, vã rog...
Ce e cu focurile acelea de armã?
Ruºii. Sunt de partea cealaltã a râului.
Tot ce trebuie sã faci e sã reziºti încã douã-trei sãptãmâni.
- Ce se întâmplã? - Ne retragem.
Au venit ruºii?
Încã nu.
Nu ºtiu cum sã vã mulþumesc.
Mulþumeºte-i lui Dumnezeu, nu mie.
A vrut sã supravieþuim. Da, asta trebuie sã credem cu toþii.
Poftim... Ia-o!
- ªi dumneavoastrã? - Eu am alta.
Una mai cãlduroasã.
Ce vei face când se va termina, totul?
O sã cânt din nou la pian,
pentru un post de radio polonez.
Spune-mi cum te cheamã. O sã te ascult...
Szpilman. (Szpile = joc, man = om)
Szpilman?
Da.
Un nume bun pentru un pianist.
Un german! Un german!
Nu!
Nu trageþi! Sunt polonez!
Vã rog. Sunt polonez.
- Ieºi afarã cu mâinile ridicate! - Vã rog, nu trageþi...
Nu trageþi... Nu trageþi, vã rog! Sunt polonez.
Coboarã!
Vã rog...
Sunt polonez.
- Vã rog... vã rog… - E polonez.
Da, e polonez.
De ce porþi haina aia blestematã?
Mi-e frig...
Uitã-te la ei! Naziºti nenorociþi!
Criminalilor!
Ticãloºi nenorociþi!
Asasinilor! Nenorociþilor!
Uitaþi-vã la voi, acum!
Mi-aþi luat tot ce aveam.
Eu, un muzician! Mi-aþi luat vioara. Mi-aþi luat sufletul.
Sunteþi muzician?
- Da. - Îl cunoaºteþi pe…
Un pianist pe nume Szpilman? De la postul de radio polonez.
Sigur cã-l cunosc.
L-am ajutat când se ascundea.
Spuneþi-i cã sunt aici.
Rugaþi-l sã mã ajute.
- Cum te cheamã? - Hosenfeld.
Cum?
Pleacã!
Era aici, sunt sigur de asta.
ªi acum nu mai e aici.
Am strigat la ei, i-am insultat. Nu sunt foarte mândru de ce-am fãcut.
ªi mã aflam exact unde eºti tu acum.
Era sârmã ghimpatã, iar neamþul ãsta a venit la mine.
Nu i-ai reþinut numele?
Nu.
O sã-i întreb pe cei de la fabricã, s-ar putea sã ºtie ei ceva.
Wladyslaw Szpilman a continuat sã locuiascã în Varºovia, pânã la moartea sa,
în 6 Iulie 2000. Avea 88 de ani.
Numele ofiþerului german era cãpitan Wilm Hosenfeld.
Tot ce se ºtie despre el este cã a murit într-un lagãr de prizonieri rusesc, în 1952.
PIANISTUL