-Salutare, rază de soare. -Neața, Jen.
-Te-ai trezit? -Acum, da.
MESAJ VIDEO PRIMIT
-Hei. -Bună.
Cu ce te îmbraci azi?
Am de ales între două ținute. Gata?
N-o lua în calcul pe asta.
Bine... mai e această combinație fără vârstă.
Pe asta aș putea-o împrumuta. E tare drăguță.
-Crezi? -Cu certitudine. Bine, rândul meu.
Oh, trei silabe. Fa-bu-los!
-Mulțumesc, Jen. -Ne vedem. Știi unde.
Ca de obicei.
Nu înțeleg, tati. Dacă nu-ți place ziarul ăsta,
de ce-l citești în fiecare zi?
Pentru că sunt reporter, Taylor. Sunt curios.
În plus, e important să stau cu ochii pe concurență.
Daily Examiner e un concurent al ziarului New York Times?
-Știu că e greu de crezut, dar așa e. -Eu îl citesc cu regularitate.
E crocantă, Gilda, așa cum îmi place?
-Ca brichetele de cărbune. -Grozav. Mulțumesc.
Vrei să-mi dai șunca?
Poftim, și stinge faza lungă înainte să ți-o sting eu.
Puteți să încercați să vă înțelegeți cât nu sunt în oraș?
Eu da, dar din experientă știu că ea nu poate.
Te asigur, „a nu putea” și „a nu vrea” sunt două lucruri foarte diferite.
-Lex, articolul tău e în ziar. -Ce?
E o poză zaharisită de amor.
„LEGĂTURI ÎNTRE PROFESORI” de Alexandra Gold
Nu-mi vine să cred!
Am trimis-o la pagina Jurnaliștilor Juniori cu săptămâni în urmă
-și chiar au publicat-o. -Ai fost selectată. Minunat.
Da, dragă. Ți-au publicat fotografia.
Am folosit camera de spion a lui Taylor. Face poze după colț.
-Despre ce e articolul, Lex? -Ai folosit camera mea?
E doar o relatare despre dra Dawson și prietenia ei cu dl Walker.
Ambii profesori la Millington.
Sună ca o chestie privată.
Da, cu certitudine e ceva privat.
Adică bârfe.
Alo? Da, coboară imediat.
-Sărbătorim când mă întorc. -Bine.
Cumpărături pe Madison Avenue. Doar noi două.
Sună bine. Mai bine plec.
Mami, de ce n-o iei pe Lexy cu tine?
Aș vrea să vă pot lua pe toți cu mine.
Ei bine, e timpul să plecăm.
Am încredere că totul va fi bine cât timp voi fi plecată.
Nu e așa întotdeauna?
Să ai o călătorie plină de succes!
-Pa, fetelor. -Pa, mamă. Te iubesc.
Să fiți cuminți la scoală.
Mișto.
Da.
În nici un caz.
-Bună, Lexy. -Bună, Lexy
-Bună, Lexy. -Hei.
Ce faci?
Felicitări, Lexy! Sunt atât de emoționată. Daily Examiner!
Dl Walker și dra Dawson? Nu se poate!
-Cine ar fi zis? -Ce scandal!
-Ești grozavă, Lexy. -Mulțumesc, fetelor.
-Hei. -Bună.
-Hei, Lex. -Hei.
Oh, Doamne, uite-l pe dl Walker.
Nu știu ce vede dra Dawson la el.
Și haina aia verde cât e de hidoasă.
Bună, dle Walker.
Lexy.
Bună... Atunci am să ți-l trimit imediat pe email, Jack.
Mulțumesc.
Dle Walker.
Ea e ciudata dra Stern, inspector școlar.
Pot să vorbesc cu tine un moment?
Desigur, dră Stern.
Ne vedem în clasă.
Este un articol.
Oh, l-ai văzut?
Mda. Ești departe de Hedda Hopper.
Care Hedda?
Zici că ești scriitoare. Ar trebui să știi.
E cea mai faimoasă scriitoare de bârfe.
Eu nu scriu pagini cu bârfe.
Eu dau sfaturi într-o revistă de scoală.
Iar articolul din Daily Examiner e de interes general.
Sigur. Firește că da.
Bine, deci care e secretul tău?
Dacă ți-aș spune, n-ar mai fi un secret, nu, Gabe?
Cum i-ai făcut poza aia dlui Walker?
El nu-și voia poza nici în anuarul școlii.
Știi ce se spune: „un reporter bun, e întotdeauna pe fază.”
-Bună, Gabe. -Hei, Jennifer.
Pa, Gabe.
Cât de bucuroasă ești că ți-a apărut articolul în Daily Examiner?
-Toată lumea vorbește de asta. -Jack Downey tocmai l-a aruncat.
Bineînțeles c-a făcut-o. E atât de gelos.
-Crezi? -Haide.
Ai prins o poză trăsnet a profesorului dintr-o poziție bună,
apoi ai scris un articol criminal despre relația lor secretă,
care a ajuns într-un ziar important al New York-ului.
Ia gândește-te. Editorul unui ziar școlar
e surclasat de unul dintre membrii echipei lui.
-E invidios pe chestia asta. -Ai mare dreptate, Jen. Merci.
-La ce sunt buni prietenii? -Așa e.
Crezi că dra Dawson a văzut poza?
Nu știu. E greu de spus.
Puteți fi atenți, puțin, vă rog?
Alo!
După cum știți, e Săptămâna Carierei, și suntem onorați
c-au participat atât de mulți părinți talentați.
Aș dori să fiți deosebit de atenți când se vor prezenta.
Acum, prima noastră vorbitoare
este de 12 ani în cadrul CIA,
dintre care zece ani ca ofițer sub acoperire.
Toată lumea, să o aplaudăm cu căldură
pe dna Sommerville.
Mulțumesc, dră Dawson.
Viața unui ofițer CIA sub acoperire
poate fi una extrem de interesantă.
Poți călători prin lume, poți explora diverse culturi,
poți întâlni mulți oameni interesanți.
Dar e o viață singuratică, plină de zile petrecute în camere goale de hotel
și cine pe fugă în orele târzii ale nopții.
Începe să ți se facă dor de pisica ta.
BIROUL ZIARULUI GOARNA MILLINGTON
Aș putea scrie și eu una.
Jack, poți să vii să arunci o privire pe machetele astea?
Cred că mi se topește creierul. N-am putea pleca acasă?
Ce s-ar face oamenii din școala asta fără mine? Ascultă aici.
„Dragă Lexy, prietena mea și cu mine ne-am certat.
Ne-am împăcat, dar lucrurile răutăcioase pe care le-a spus, încă dor.
Ce să fac? Semnat: Vagaboanda.”
Aceasta e o vagaboandă. Ce-i prescrieți, dr Gold?
Ei bine, ar trebui să fie onestă și să-i spună ce simte.
-Asta aș face eu cu tine. -Și eu cu tine.
Apoi, să se răsplătească pentru că a vorbit,
cumpărându-și o poșetă frumoasă.
Excelent sfat!
O să se simtă mai bine, cât ai clipi.
Categoric.
Bun, toată lumea atenție, a sosit clipa întâlnirii săptămânale.
Acum, primul punct pe ordinea de zi,
după cum cei mai mulți deja știu
Lexy Gold a fost onorată astăzi de Daily Examiner,
prin publicarea unui articol și a unei fotografii
pe care le trimisese secțiunii de jurnalism pentru juniori.
Niște aplauze călduroase pentru ea.
-Bravo! -Da.
Editorul tău, Jack Downey, o să ne spună acum câteva cuvinte.
Da?
Adică, da, sigur.
Mulțumesc, dle Goldblum.
Aș vrea să spun că suntem cu toții mândri
când unul dintre noi se dovedește capabil să-și croiască atât de clar drumul.
Mai ales o colegă de la secțiunile noastre de știri mai ușurele.
Deci, felicitări, Lexy.
Astăzi, Daily Examiner, mâine, The Post.
-Da, felicitări. -Da.
-Zeița din vârful muntelui. -Mulțumesc, Jen.
O să am nevoie de o copie, dacă vrei să te ocupi de următorul articol.
-Povestirile astea sunt cam răsuflate. -Știi ce, Jack?
Îți datorez niște mulțumiri.
Pentru că nu mi-ai publicat articolul în ziarul școlii
de aceea l-am trimis la Daily Examiner.
Gertrude, m-ai speriat.
Trebuie să vorbesc cu tine.
Ce mai e de spus?
Pur și simplu nu înțeleg.
Nu vorbi așa tare, bine?
Eu niciodată...
N-am vrut să te rănesc.
Oh, chiar? Atunci, ce-ai vrut?
Ce s-a schimbat? Ne-am făcut toate planurile alea.
Orlando, te iubesc.
Ei bine, eu nu te iubesc.
Asta s-a schimbat. Poți înțelege asta?
Cred că va trebui să încerc să înțeleg.
Îmi pare rău că te-am cunoscut.
Dacă crezi că o să continui să mă întâlnesc cu tine pe holuri,
te înșeli amarnic.
Unul dintre noi va părăsi Millington,
și te asigur că n-o să fiu eu aceea.
-Bună, dră Dawson. -Bună, Lexy.
Hei, tu. Ești gata de culcare?
Da. Trebuie doar să termin răspunsurile mele pentru ziar.
Nu-mi mai ajunge timpul.
Îmi pare rău că n-am ajuns la cină.
Conferința de presă la care am fost s-a prelungit.
Primarul le-a cerut guvernanților să crească ajutorul
acordat școlilor din oraș, și pot spune că lucrurile n-au mers tocmai bine.
E-n regulă, tată. Cred că a fost ceva cu adevărat important.
Nu la fel de important ca tine. Ora de culcare.
-Ție cum ți-a mers azi? -A fost bine.
Ți-am citit articolul.
Bună treabă. E bine scris.
Ai avut un subiect bun.
Aș numi-o o lucrare de jurnalism plină de căldură.
-Serios? -Absolut.
Tată, ai scris vreodată ceva care...
nu știu, să declanșeze un alt eveniment?
Sigur. Ăsta e scopul jurnalismului și vei ajunge şi tu acolo.
E o lucrare bună, Lex. Poți fi mândră.
Sunt mândră. Chiar sunt mândră. Doar că...
Aș vrea să scriu o lucrare serioasă, știi? Ca tine.
Nu poți începe direct cu cele grele.
Mai ai de muncit. Așa am făcut și eu.
Cum?
Păi, să vedem. Lucram la Mercury Herald
la subiecte secrete, când am dat peste un fir.
Am făcut o mică investigație pe cont propriu și am descoperit
că un container toxic fusese ascuns sub clădirea unui fast-food.
Așa că i-am aruncat știrea editorului și am ajuns pe prima pagină a Heraldului.
După asta, m-au făcut redactor șef.
Sunt știri peste tot în jurul tău, Lex.
Trebuie doar să ții ochii deschiși,
și când bănuiești ceva, să investighezi.
-Cred că pot face asta. -Eu știu că poți.
Ai să fii uimită de ceea ce vei obține prin multă muncă,
imaginație și puțin noroc.
-Noapte bună. -Pupici, tată.
Îmbrățișări și sărutări, scumpa mea fată.
În sau în jurul vehiculului.
După cum vedeți în spatele meu, mașina este un sedan de culoare deschisă.
Oricine care ar fi putut vedea ce s-a întâmplat...
-Ce faci, omule? -Bine, mulțumesc.
THE DAILY EXAMINER - EDIȚIA DE DIMINEAȚĂ „PROFESOR ABSENT”
Lexy, scumpo, trezește-te.
Tată, cât e ceasul?
Dragă, trebuie să-ți spun ceva și nu mi-e ușor.
Tocmai am primit un telefon de la un editor al ziarului,
și se pare că profesorul tău, dl Walker...
A dispărut.
Stai. Ce s-a întâmplat?
Nu se știu prea multe, deocamdată,
dar i-au găsit mașina în East River, în dimineața asta.
Oh, Doamne. Și dl Walker?
Nu a fost găsit încă.
Se fac multe speculații, dar lucrurile nu arată prea bine.
O să fie o zi grea pentru tine. Ce-ar fi să te pregătești,
și să te conduc eu la școală.
Nu pot să cred asta.
Jen! Jen, trezește-te!
Dl Walker... a dispărut.
Ce-a făcut?
Știrile despre bizara dispariție a dlui Walker
s-au răspândit mai rapid ca vântul.
Tot ce știu e, că dacă a pus piciorul în râul acela toxic,
o să aibă nevoie de o exfoliere serioasă a corpului din cap până în picioare.
Până și peștii refuză să trăiască acolo.
Doamne, sunt o mulțime de camere aici.
Sper că m-au prins într-o lumină bună.
Singurul lucrul bun când ești în doliu e că întotdeauna porți negru.
Știu. Oricine s-a gândit la asta, a fost cu mult înaintea timpului său.
Nu-mi vine să cred ce mult se scrie despre dl Walker.
Cine ar fi crezut că e atât de popular?
Ținuta drei Stern e criminală. În adevăratul sens.
Nu e ciudat că a dispărut chiar după apariția articolului meu?
Da. Este o adevărată rușine.
O rușine? E prea ciudat.
Lexy, care sunt ultimele noutăți despre dl Walker?
-Ce? -Haide.
Știu că tu cunoști adevărata poveste. Unde e?
N-am nicio idee, Gabe, doar că începi să mă enervezi.
Ei bine, după cum știți cu toții, avem un moment de criză în școală.
Dle Walk...
Dle Walker...
Cu toate astea, orele vor continua după același program.
Acum, următorul nostru invitat e aici.
Este proprietarul al unei mici afaceri
premiat pentru împăierile sale.
Prezent aici pentru toată lumea, dl Greenblatt.
Biata dră Dawson, bărbatul pe care-l iubește e dispărut,
și ce-i mai rău, ieri acesta i-a spus că se despart.
Cred că e distrusă. Un masaj bine făcut
la Peacock SPA i-ar face minuni.
Acum, dacă este posibil,
înveliți peștele într-un prosop umed.
-Apoi... -Scuzați-mă, dră Dawson.
Lexy Gold e aici?
Eu?
-Alexandra Gold? -Am făcut ceva rău ?
Nu. Mă întrebam dacă-mi puteți răspunde la câteva întrebări.
Sunt detectivul Potter. Te rog, stai jos.
Cum pot ști că sunteți cu adevărat detectiv?
Înțeleg că ai scris
o știre în secțiunea de zvonuri a ziarului școlii?
E secțiunea de sfaturi.
Aveai anumite informații despre relația
dintre dl Walker și dra Dawson. E corect?
Înainte de a continua, aș vrea să vă felicit
pentru articolul dvs de ieri din Daily Examiner.
-A fost impresionant. -Oh, l-ați citit?
O, da. Ce fotografie reușită. Tu ai făcut-o?
Da, eu. Mulțumesc.
Știți, până la apariția articolului, eram singura
care știa cât de mult se iubeau dl Walker și dra Dawson.
Mă rog, îi spusesem prietenei mele, Jennifer,
și apoi ieri...
-Ce s-a întâmplat ieri? -Ei bine, s-au despărțit.
De fapt, el a provocat ruptura. Dra Dawson era cu adevărat supărată.
-Ai fost martoră? -Se certau,
și a spus că unul din ei va părăsi Millingtonul,
dar că nu va fi ea aceea.
Știți, ea v-ar putea fi de mare ajutor.
O să vă caut dacă o să mai am întrebări.
Detectiv Potter, domnule,
v-a spus cineva vreodată că ați arăta mai bine fără mustăți?
Nu.
Păi, chiar cred c-ar trebui să vă gândiți la asta.
Asta-i tot, dră Gold. Vă mulțumesc.
Plăcerea a fost de partea mea.
Dră Dawson. Sunt detectivul Potter.
Vă rog să luați loc.
L-ai găsit?
Nu încă.
Pe cine spionezi de data asta?
E un detectiv înăuntru cu dra Dawson.
Știu din mai multe surse
că dumneata și dl Walker ați avut o legătură romantică.
-E adevărat? -Da, este.
Când l-ai văzut ultima dată pe dl Walker?
Ei bine, ieri după-amiază.
Părea furios? Era supărat?
Era în regulă.
Serios? Am auzit de la una dintre elevele dvs
că ați avut o altercație cu dl Walker, ieri,
și l-ați amenințat să părăsească școala.
E adevărat?
Vă deranjează să veniți cu mine la sediu pentru alte întrebări?
Cred c-ar fi mai bine să-mi contactez avocatul.
O, nu. Detectivul ăsta crede că dra Dawson are vreo legătură
cu dispariția dlui Walker și asta din cauza mea.
Nu te flata singură.
Ea e suspectul principal, chiar și fără gura ta mare.
Singurul lucru de care e vinovată e că-l iubește.
Și asta e o crimă.
De ce nu spui lucrurilor pe nume?
Ea l-a amenințat. Amândoi am auzit.
Nu-i așa. A spus că școala nu e destul de mare pentru ei doi.
În plus, ea e prea mică ca să fi putut omorî pe cineva.
N-ai auzit niciodată de Lizzie Borden?
Cred că am auzit de Dizzie Borden.
Uite, eu nu cred Dra Dawson l-a ucis pe dl Walker
Atunci cine a făcut-o?
Nu știu. Dar cine spune că a fost ucis? N-avem cadavrul.
I-au găsit mașina, dar nici urmă de dl Walker.
Orice s-ar fi putut întâmpla. Ar fi putut fi luat ostatic.
Bine, detectivo, cred că ai spionat puțin cam mult pe aici.
Voi afla dedesubturile, Jack Downey,
și voi ajunge pe prima pagină. Ascultă bine.
Nu știi ce-i mai important despre Walker.
Eu sunt singurul care-l cunoaște, celorlalți nu le pasă.
Știi, ai dreptate.
Oricât de mult mă doare să spun asta, Jack,
cred c-ar trebui să investigăm împreună ca o echipă.
-De ce să facem asta ? -Două capete judecă mai bine.
Dacă mă ajuți, vom rezolva cazul.
Vorbești serios?
Dacă-ți pasă de Walker, ai un mod ciudat de a o arăta.
Ai de gând să stai și să nu faci nimic?
Cum se poate ca cineva atât de egoist să mă facă să mă simt vinovat?
E un dar.
Bine, dar promite-mi că nu vei spune nimănui, da?
Relaxează-te. Cui să-i spun?
-Oh, știam eu. -Ce știai?
-Că-l plăceai. -Haide. Sunt doar afaceri.
I-am spus lui Jack că o să-l sun mâine să stabilim întâlnirea.
Ai obținut numărul lui? Drăguț.
Deci, Jen, ce știi despre Jack?
Nu prea multe. Eu nu-s interesată, dar tu ar trebui să fii.
-Ce? -Dă-ți seama. Te place.
De aia te tratează ca pe cineva dat afară dintr-un mall.
-Mulțumesc. -Oh, haide, cred că e drăguț.
E înalt, misterios. Exact genul tău.
E imposibil, Jen. Eu n-am un anumit gen.
Bună, tată.
Bună, dragă. Cum a fost la scoală?
Bine.
Ai aflat ceva noutăți despre dl Walker?
Nu ne spun nimic la școală.
Ei bine, am auzit că au trimis mai mulți scafandri să caute
în zona în care i-au recuperat mașina,
dar nu cred că vor găsi prea multe. E un curent puternic în zona aia.
Dacă ai vrea să investighezi, tu de unde ai începe?
Ei bine, un reporter bun începe întotdeauna
prin a căuta informații în trecutul subiectului.
Ce fel de informații?
Orice pare ieșit din comun,
pentru că, atunci când aduni multe întâmplări,
-acestea te conduc spre răspuns. -Asta sună ca o muncă de detectiv.
Reporterii buni sunt ca detectivii. Dar ei nu se pot baza doar pe poliție.
Trebuie să-și facă propria investigație.
-Mda, chiar are sens ce spui. -Nu, așteaptă puțin.
Văd că încep să ți se învârtească rotițele.
Dispariția dlui Walker nu e doar ceva de interes public.
E un caz serios.
Ceea ce înseamnă că nu vreau să te bagi.
Haide, tată. Eram doar curioasă.
Nu-ți fă griji. Hakuna matata.
STAȚI DEPARTE - PERICOL - NU INTRAȚI NU TRECEȚI - PROPRIETATE PRIVATĂ
-Cine e acolo? -Cine crezi?
Ori vorbești frumos, ori te cari.
Pot să intru, te rog?
Ce vrei?
Oh, nimic. Mă gândeam că dacă mama a plecat,
aș putea să văd ce faci. Știi, pentru că îmi pasă.
-Ce-ți închipui, că-s idioată ? -Păi, de fapt...
Îmi place cum ți-ai aranjat camera.
Dar ce e cu toate porcăriile astea?
Nu sunt porcării. Sunt chestii importante.
Asta e ceva important?
E un dispozitiv mascat de ascultare.
Adică secret.
Ascultă aici. Pune-o în ureche.
Tare, nu ? Și asta e favorita mea. Un walkie-talkie de pus la mână.
Ca să ai mâinile libere când comunici cu agenții.
De unde ai scos toate chestiile astea, totuși?
-De la magazinul Spy Shop din colț. -N-am auzit niciodată de el.
E chiar peste drum de locul unde merge mama la cursurile de Pilates.
ADRESAȚI-VĂ PERSONALULUI TOP SECRET
Chestiile astea sunt uimitoare.
Uite, prostuțule!
Hei, asta-i tare. Cum ți-ai dat seama că iese?
Sora mea cea ciudată are așa ceva acasă.
Pot să vă ajut cu ceva?
Da. Căutăm un echipament de spionaj.
Ați venit unde trebuie. Să vă arăt ceva.
Ochelari retrovizori. Tare.
Ce înseamnă asta?
Eram prin apropiere și m-am gândit să trec pe aici.
-El ce caută aici? -Cine?
El?
Mda, despre acest „el” ar fi vorba.
De fapt, există un motiv foarte serios pentru care...
Ascultă, Lexy. Uite, e doar o chestiune de timp
înainte ca Dan Rather și Diane Sawyer să prezinte la știri
dispariția dlui Walker, dar... eu voi avea exclusivitatea.
Tu o să vii cu știrea? E subiectul meu!
Hei, ce se întâmplă aici? Ei ce fac aici?
Da, ce faceți voi aici?
Cam în două secunde, o să ajungeți să mă venerați.
Sunteți pregătiți? Gabe locuiește peste drum de dra Dawson.
Și ideea e că...
Ei bine, dacă o urmărim câteva zile
și n-apare nimic suspect,
poate că-i putem reabilita numele.
Corect sau dovedim că are legătură cu dispariția lui Walker.
Exact.
Mișto cameră.
CAMERĂ DIGITALĂ DE SUPRAVEGHERE
Simțiți-vă ca acasă.
Am să aduc meniul, ca să comandăm prânzul.
Deci așa trăiește cealaltă jumătate a lumii.
Bun, deci ce urmează, Lex?
Bun, deci misiunea noastră este să identificăm orice activitate suspectă
sau indiciu despre ce s-a întâmplat cu Walker.
În regulă.
Chiar dacă avem acest echipament,
nimic nu poate înlocui ochii, urechile și intuiția.
Corect. Cred c-ar trebui să ne separăm și să cucerim.
Bună idee. Propun ca Jennifer și cu mine să mergem la casa lui Walker după indicii
în timp ce voi doi mergeți la Gabe și supravegheați casa lui Dawson.
-Aveți adresa lui Walker? -Da, e în Carroll Gardens.
Asta e în Brooklyn.
Brooklyn? N-am să mă târâi până în Brooklyn.
Jennifer, un bun spion nu comentează ordinul.
Și ce? Nu sunt un bun spion. O să supraviețuiesc.
Cred că o să merg eu cu tine.
Mi-era frică de asta.
-Ce faci? -Ce ți se pare că fac?
Chem o mașină.
Ai înnebunit? Diseară e marele meci. Traficul va fi bară la bară.
Dacă vom apărea cu o mașină uriașă de bogătași,
vom ieși în evidență ca două cucuie.
Eu zic că metroul e singura soluție.
La naiba! M-ai distras și am format greșit.
Sigur. Eu te-am făcut să formezi greșit.
N-ai fost niciodată cu metroul, nu-i așa?
Te rog! Sigur c-am fost. Îl iau tot timpul.
Atunci, să mergem.
Lexy!
Strada 68, Hunter College nr. 64 noaptea târziu
Jen, vino sus.
Bine, asta nu-i o ședință foto.
Bine, haide. Să mergem.
Stai, trebuie să fac niște ajustări tehnice.
În regulă.
Bine.
Asta da videotecă.
Da, e colecția mea de-o viață.
„Nașterea lui Gabe”?
Vrei să spui că ai asta pe casetă video?
Da. Tata m-a inițiat din fragedă copilărie
-și de atunci înregistrez diverse. -Impresionant.
Bine.
Totul e pregătit.
-Și... motor. -Oh, e atât de palpitant.
Poate că nu e acasă.
Da, da, tu...
Trebuie să stai și să aștepți şi... da.
Stația Carroll St F G
Da, am făcut-o. Abia aștept să-i spun lui Jennifer.
Ce interesant!
Ce amuzant! Cine ar fi crezut?
Bun. E pe aici.
De fapt, e pe aici.
Scuză-mă, dar vezi hârtia asta din mâna mea?
Se cheamă „hartă” și potrivit acesteia,
-casa dlui Walker e pe aici. -Așa e.
Știi, în primul rând...
așa se ține. Și în al doilea rând, e pe aici.
Am mai fost acolo și înainte.
Uite! E acasă.
Îmi place caseta asta de exerciții!
Ai înnebunit? Ar putea fi o criminală.
Mă simt ca un manechin într-o vitrină.
Vrei să spui ca o momâie pe ecran.
Scuzați-ne, dle.
Hei, pelerina tipului ăla nu semăna
cu cea pe care o purta dl Walker?
Nu știu. N-am remarcat.
Sunt sigură că era pelerina dlui Walker.
Câte pelerine largi, verzi și hidoase ca asta ar putea fi într-un oraș?
Da, la începutul anului școlar,
am venit să iau vechiul computer al dlui Walker. Mi-l dăduse mie.
E chiar aici.
Te sun mai târziu.
-Oh, Doamne. Uite! -E dra Stern.
Mă mir că nu i-a dat sângele pe nas
odată ajunsă în sud, pe strada a 14-a.
Ciudat, dar se pare că nici ție.
Ce face dra Stern la dl Walker?
Stai puțin. I-am văzut
purtând o conversație ciudată cu o zi înainte să dispară.
-Da? -Păi, asta e cam suspect.
Suspicios de ce?
Nu știu. Ziceam și eu.
Hai să verificăm ce-i la dl Walker.
Ar fi bine să intrăm?
Păi, dacă am bătut tot drumul ăsta până aici, nu?
E ca și cum încă ar fi aici.
Știi, chiar îmi place chestia asta de-a detectivul.
Cred c-aș fi chiar bună la așa ceva.
Bun, sunt îngrozită. S-o ștergem.
Hei, abia am ajuns. Să ne uităm puțin pe aici.
Sigur.
Uită-te la asta. „NP”'
Mă întreb de la ce vine.
Gabe, uite!
Cine-i ăsta?
Dle Goldblum?
Detectiv Meany.
Iar voi doi sunteți pe o proprietate privată.
Știați că asta e ilegal?
-Nu, dle. -N-am știut. Sigur că nu.
Este. Acum, cine sunteți voi și ce faceți aici?
Eu sunt Lexy Gold și el e Jack Downey.
Suntem elevi ai dlui Walker.
E în viață, domnule?
Asta-i... treaba poliției,
dar dacă știți ceva despre dispariția lui,
vă sugerez să-mi spuneți acum.
Nu știm nimic, domnule.
Sunteți foarte siguri de asta?
Bineînțeles că suntem foarte siguri.
Știți cât e ceasul?
Da, e 15:30.
De când faceți asta? Adică, treaba de-a poliția?
Spuneați că e 15:30? Pentru că am întârziat la cină.
E puțin cam devreme pentru cină, nu-i așa, Jack?
Nu știați că mesele copioase se iau cât mai devreme în cursul zilei?
-E mai bine pentru sistemul digestiv. -Nu știam asta.
Așa că, trebuie să străbatem tot orașul înapoi...
Deci, trebuie să plecăm.
Cred că o să ne mai vedem, dle detectiv.
Desigur. Așa că noi trebuie să plecăm. La revedere.
Ți-ai pierdut complet mințile?
Nu ți-am văzut niciodată latura asta. Ești speriat, nu-i așa?
Nu-s speriat. Doar că nu voiam să supăr un detectiv. Era cam ciudat.
-Asta pentru că nu e un detectiv. -Ce? Și de unde ai tras concluzia asta?
Pentru că un detectiv din New York nu și-ar permite
atâtea extravaganțe vestimentare.
Detectivii particulari pot avea clienți bogați
și tone de bani, mai ales în New York.
Poate da, poate nu.
În plus, cum ai văzut că e un costum Pumoni din celălalt colț al camerei?
Crede-mă, pot să miros o imitație de la o poștă.
Și ăla era veritabil, ca și ceasul. Calitatea cea mai bună.
Brățară de platină, marcat cu 18 carate și ace din sidef,
care-ți permite să vezi simultan ora din două zone diferite.
E ultima găselniță la modă. E pur și simplu flerul meu de New-yorkeză.
Cine ar fi crezut că obsesia ta nesănătoasă pentru lucruri materiale...
-ne-ar ajuta atât? -Am s-o iau ca un compliment.
Hei, crezi că dra Stern și tipul ăsta, Meany,
sunt băgați în ceva împreună?
Nu știu, dar hai să-l verificăm.
Bună idee. Mergem înapoi la mine.
Nu, mergem la mine. E chiar aici.
Locuiești în Brooklyn? De ce n-ai spus așa?
Nimeni nu m-a întrebat. Toată lumea crede că dacă mergi la Millington,
trebuie să ai portar și casă de vară şi tot tacâmul.
Noi n-avem. Sunt la Millington cu bursă.
Într-adevăr?
Bună, dnă Jenrette.
-Bună, Jack. -Mda, sigur.
Uite ce, Brooklyn nu e la fel de tare ca Upper East Side, da?
Îmi place aici. Toată lumea e așa de tare.
Pariez că nu-ți cunoști vecinii, așa-i?
N-avem vecini. Tot etajul e al nostru.
Dar i-am cunoscut pe vecinii de dedesubt, când le-am inundat baia.
Sigur. Inundație de la cadă! Haide.
Hei, mamă, sunt acasă!
Bună.
Ce face mama ta acasă în mijlocul zilei?
E soră medicală la Urgențe.
Lucrează în tura de noapte. Are zile libere.
Într-adevăr?
Ceva miroase bine.
Da, e o bucătăreasă grozavă.
-Gătește? -Da. Haide.
-Bună. -Bună, mamă.
Ea e prietena mea Lexy de la scoală.
Bună, Lexy. Mă bucur să te cunosc.
Și eu, dnă Downey.
Sunt în întârziere. Speli tu vasele mai târziu?
Da, sigur, mamă.
Vreți niște prăjiturele cu lămâie?
-E delicioasă. -Mulțumesc.
Și, la ce lucrați voi?
-E doar un... -Un proiect la școală.
Un proiect. Exact. Suntem sus.
Oh, bine.
-Bine. -Mă bucur să te cunosc, Lexy.
Și eu.
Asta e fratele meu.
-Ai un frate? -Da, el e Todd.
-Locuiește aici? -Nu.
-Unde e? -E în marină.
Oh, într-adevăr?
Da. E staționat în Hawaii.
E atât de frumos acolo. Marele Makiki e mortal.
Am avut cel mai tare masaj facial ultima dată, acolo.
Care e insula ta preferată?
N-am de unde să știu. Nu am fost niciodată în Hawaii.
Todd și cu mine am împărțit camera asta înainte să plece.
-Cred că ți-e dor de el. -Da, îmi e.
Și tatăl tău unde e?
A murit acum câțiva ani.
Oh, Doamne. Îmi pare atât de rău, Jack.
Nu, e-n regulă. A fost mult timp bolnav,
dar am avut grijă de el.
Trebuie să fi fost foarte greu.
A fost bine.
L-am iubit pe tata.
Hai să-l verificăm pe Meany, da?
Poți să stai aici.
Și pentru ce sunt toate trofeele astea?
Îmi place să joc popice.
Am auzit că trebuie să-ți pui ghete purtate de alții.
Adevărații popicari au propriile lor ghete.
Nu-s sigur, dar cred că au propriile șosete și chiar proprii chiloți.
Dar asta pentru cei mai buni popicari.
Ăsta e computerul pe care ți l-a dat dl Walker?
Înțeleg de ce. E o antichitate.
New York Lista detectivilor particulari
Se pare că există o licență pentru Charles Meany
ca detectiv particular al statului New York.
Păi, ar putea să fie mai mulți de Charles Meany
sau ar putea minți.
Sau poate e chiar Charles Meany, cel pe care l-am întâlnit.
Se poate.
UN MESAJ NOU
-Nu se poate. -Ce nu se poate?
Am un e-mail.
Oh, da, asta da surpriză, dar trebuie să ai și tu niște prieteni.
De la cine e?
E de la dl Walker.
Ce? Stai puțin. Stai. Ce-i asta?
E scrisoarea de recomandare promisă
pentru reînnoirea bursei școlare la Millington.
E prea ciudat. Scrisoarea datează de acum patru zile,
dar n-a fost trimisă decât ieri.
Cum poate un om mort să trimită e-mail-uri?
-Lexy, tocmai mă gândeam la ceva. -La ce?
-Ăsta a fost computerul dlui Walker. -Da.
SISTEM INFO - PRODUS LICENȚIAT PTR: NICHOLAS PETROSSIAN
Uită-te la asta. „Nicholas Petrossian.” NP.
Inițialele de pe geanta din casa dlui Walker.
Lexy vrea să ne întâlnim la ea acasă.
Și supravegherea drei Dawson începuse să fie atât de interesantă.
Mai bine să lăsăm camera să meargă, așa că putem verifica mai târziu.
Să vedem dacă s-a întâmplat ceva.
Deci numele adevărat al dlui Walker e Nicholas Petrossian?
Nu-l poți condamna că și-a schimbat un astfel de nume.
-Aș putea să mi-l schimb și eu? -Sigur, de ce nu?
Bun, să revedem ce-am făcut azi.
Am văzut-o pe dra Stern părăsind apartamentul din Brooklyn
al dlui Walker... adică a dlui Petrossian,
unde un detectiv dubios pretindea că lucrează „la caz”.
Goldblum a fost în apartamentul drei Dawson
și un boschetar din Brooklyn purta pelerina dlui Walker.
Asta e atât de bizar. Ce purta dra Stern?
E greu de spus.
Scuzați-mă. Cui îi pasă?
-Putem continua? -Cum vrei.
-Continuă. -Bine.
Nu știm de ce dra Stern a fost în apartamentul dlui Walker.
Să nu uităm că se certase cu dl Walker înainte să dispară.
-Da. -Cam putred.
Mi-ai ghicit gândul, Jen. Acest detectiv era...
Ce nu e în regulă cu el?
Nimic prea clar. Era oarecum ciudat,
și mult prea bine îmbrăcat pentru a fi detectiv.
Cameron Diaz era îmbrăcată bine în Îngerii lui Charlie.
Jen...
Bun. Se pare că dl Goldblum e oarecum...
Combinat cu dra Dawson?
Dar abia ieri, dl Walker i-a frânt inima.
-Iar apoi ea l-a amenințat. -Interesant, nu-i așa?
Poate Goldblum și Dawson au conspirat să scape de Walker.
Care ar fi motivul lor? Pentru că el a fost în casa lui Dawson...
Și și-a pus brațul în jurul ei.
Era gelos.
Dar cum explicăm faza cu vagabondul?
Nu știu, dar ar trebui să fie
mai mult de o pelerină hidoasă ca aia în New York.
Poate că tipul a găsit-o.
-Nici gând. -Ce ai găsit, Jack ?
Am rulat o căutare după Petrossian
și a apărut asta în Arizona Dispatch.
„Nicholas Petrossian, bancher, dispărut misterios,
există dovezi care să indice că e mort.
Recent, a fost acuzat de fraudă și sustragere de fonduri.”
„Mama lui Petrossian supraviețuiește și locuiește în Brighton Beach.”
Eu zic să-i facem o vizită.
Sigur. Mă apuc să caut adresa ei.
Ar fi trebuit să-mi vedeți ținuta. Era așa de drăguță, toată lumea se uita la mine.
Purtam pantalonii ăștia adorabili Capri, negrii
cu tricoul ăsta cu imprimeu de leopard și pantofii ăștia...
Poate că l-am subestimat pe Jack până acum.
Adică, e în stare de mai multe decât am crezut.
Cred că-i e greu să meargă la scoală atât de departe de casă.
Și cu fratele lui plecat și cu tatăl lui...
Nu știu ce m-aș face fără tata. Dar mama lui e chiar draguță.
Le-aș numi clasicele tale Mary-Janes, cu ștrasuri,
o curea cu scai și tocuri pătrate. Imitațiile tale după Prada.
Întotdeauna pare să fie singur. Mă întreb cine îi e cel mai bun prieten.
Chiar îmi place să-mi petrec timpul cu Jack.
Oh, Doamne! Ce tot spun?
-O am. -Ce ?
Adresa doamnei Petrossian.
Vorbești serios? Cum ai făcut asta?
Mi-am folosit flerul de tip din Brooklyn. M-am uitat în cartea de telefon.
-Nu se poate. -Ba da.
Da, era în Pagini Albe.
Cred că ar trebui să mergem după ore.
-Bine. -În regulă.
-Știam eu. -Ce ?
Haide, Jen. E vorba doar de lucru.
-Adică începe să se întâmple. -Ce să se întâmple?
Îți place atât de mult Jack. Nu recunoști?
E chiar acolo.
Oh, ce drăguț! Au o fântână a dorințelor.
Bună. Scuzați deranjul, doamnă.
O căutăm pe mama lui Nicholas Petrossian.
Nu e nimeni aici cu numele ăsta.
Nu e un nume ușor de uitat. Poate dacă vă gândiți mai bine...
Îmi pare rău.
-Lasă-i să intre. -Unde ți-e capul?
-E în regulă, mamă. -Nu fă asta.
Dle Walker!
Haideți!
Doriți ceva? Țiparul e minunat.
Foarte proaspăt. Aș spune că încă mai înota în dimineața asta.
Nu, mulțumesc.
Tocmai am mâncat.
Bine.
Da.
Purtați un pandantiv grozav.
Oh, da? Mulțumesc.
Cu ani în urmă l-am găsit într-o dugheană amărâtă, la ieșirea din Reno.
L-am cumpărat cu mărunțișul pe care l-am câștigat la automate.
Nu-mi vine să cred că trăiți, dle Walker.
Ne gândeam la ce e mai rău.
Da, ce se întâmplă, dle Walker?
Ei bine, e complicat.
Am încercat să vorbesc cu el despre asta,
dar el este la fel încăpățânat ca tatăl său.
N-ați vrea să mă vedeți cum încep din nou.
-Mulțumesc, mamă. -Da.
Vreți să ne vorbiți de acuzația de fraudă și delapidare
de care ați fost acuzat în '87? Am aflat despre asta.
Cred că nu ar trebui să fiu surprins. Mereu v-ați făcut temele.
Dar nu sunt vinovat. Mi s-a înscenat totul.
Oh, poți spune asta din nou.
În anii '80, eram un tânăr bancher dornic, din Arizona,
care muncea din greu încercând să urce treptele ierarhiei.
Am ajuns cu adevărat mare, manipulam conturi importante,
și toată lumea remarca asta, mai ales Granville.
Eram în vârful lumii.
Domnilor!
Cine e Granville?
Oh, era șeful meu.
Nu mi-a plăcut niciodată acel om.
Mamă, te rog.
Așii!
Ei bine, a fost de scurtă durată, oricum.
Foarte curând după aceea,
cineva a furat zece milioane de dolari din acel nou cont
și i-a pus într-un cont din străinătate pe numele meu.
Mi s-a înscenat furtul.
De ce nu i-ați retras și nu i-ați dus la poliție?
Păi, am vrut să fac imediat asta, dar contul era gol.
Și nu ai aflat niciodată cine ți-a înscenat asta?
Nu. O mulțime de oameni au avut acces la cont.
Cum rămâne cu banii? Nu ai idee unde s-a dus?
Nici un indiciu. Deși chiar voiam să știu.
Cum pot să dispară chiar așa, zece milioane?
Știam că poliția o să apară curând, așa că am fugit,
dar cineva s-a luat după mine și m-a urmărit luni de-a rândul,
lăsându-mi mesaje de amenințare
acuzându-mă de jefuirea contului străin.
Într-o zi, persoana care a făcut asta
o să aibă de-a face cu mine.
Va regreta ziua în care s-a născut.
A fost un coșmar.
A trebuit să iau măsuri drastice și să-mi înscenez propria moarte
ca să scap de urmăritorul meu.
Nicholas Petrossian a fost kaput.
Și ați creat un alt om nou.
Da. Orlando Walker a fost un profesor
care murise chiar în anul în care am venit eu în oraș.
Când i-am preluat identitatea, am devenit și eu profesor.
Și mi-a plăcut, știți? M-am acomodat cu noua mea viață și...
Lucrurile au revenit la normal.
-Apoi am întâlnit-o pe dra Dawson. -Oh, era atât de draguță.
-Salată de ouă? -Pâine neagră.
Preferata mea!
M-am îndrăgostit peste urechi. Și totul era grozav
până când a apărut articolul lui Lexy în ziar.
Oh, Doamne. Ai fost descoperit din cauza pozei mele.
Îmi pare atât de rău, dle Walker. N-am avut nicio intenție să vă fac rău.
Știu asta, Lexy.
Oricum, în după-amiaza aceea, am simțit că cineva mă urmărește.
Și când am ajuns acasă, am găsit biletul ăsta.
Plouase și cerneala se întinsese,
așa că e greu de citit.
„Știu cine ești
Sub palmier...
În hol la... Hotel, Sâmbătă... La 14:00.
Vei plăti. Dacă nu plătești, Prietena ta o va face.”
Sunteți șantajat, dle Walker.
Se pare c-ar trebui să fiți într-un anumit hotel sâmbătă la ora 14:00.
Dacă nu, dra Dawson va păți ceva.
Și trebuie să-mi dau seama care e hotelul.
-Știți cine a scris scrisoarea ? -Același cu înscenarea de atunci.
Nu putem presupune că cineva e nevinovat, până nu-l încolțim pe făptaș.
Deci, dacă am afla în ce hol ar trebui să fim,
-am afla cine e persoana. -Da, și trebuie să fiu acolo,
ca să nu pățească ceva dra Dawson.
Dle Walker, trebuie să dați totul în vileag.
Dacă nu, cum o să vă mai căsătoriți vreodată cu dra Dawson?
-Mi-ar plăcea să mă însor cu ea. -Oh, e așa de dulce!
Trebuie să aflăm despre ce hotel e vorba,
și să vă folosim ca momeală.
Ce faci aici?
Locuiesc aici, tocilaro. Adică, pot să-ți vorbesc puțin?
Suspansul mă omoară. Ce vrei?
Din bunătatea inimii mele, m-am decis să te cooptez în echipă.
Intră.
E ceva înregistrat?
Doar aer.
Să mergem la treabă.
„Știu cine ești. Ne întâlnim sub palmierul din hol
la Hotelul Fairmark, sâmbătă la ora 14:00.”
-Fairmark! -Oh, da!
-Copii, sunteți acolo? -Tată!
Hei, ce faceți?
-Oh, bună, tată. -Dle Gold...
Ce faceți?
-Învățăm niște pași noi de dans. -Da.
Este mișcarea schimbării mâinii, nu schimbă mâna mișcându-te.
-Ești așa o idioată. -Știu că ești.
Bine, o să mă duc
să pregătesc lucrurile pentru mâine.
-Pa, tată! -Te iubesc.
Bun, să revenim la dl Walker.
Trebuie să ne furișăm în Fairmark la 14:00, mâine.
Bună, tată. Pa, tată.
-Stai puțin, dragă. -Ce e?
S-au descoperit câteva probleme legate de dl Walker.
„Poliția a anunțat astăzi că profesorul dispărut,
Orlando Walker, ar putea fi un delapidator, care se ascundea din 1987.
Purtătorul de cuvânt al poliției spune
că pe Walker îl așteaptă mulți ani de închisoare, dacă va fi găsit vinovat.
O recompensă substanțială se oferă pentru orice informație
legată de locul în care se ascunde dl Walker.”
-Oh, Doamne. -Îmi pare rău, dragă.
Nu poți judeca omul după aparențe.
Se spune dacă știe cineva unde e ascuns ?
Nu. Se pare că e încă dat dispărut.
Grozav! Adică, sunt în întârziere. Trebuie să plec, tată...
-Să ai o zi bună. Pa, Gilda! -Pa, dragă!
-Lexy! -Da?
Cred c-ai putea folosi stațiile astea.
Sunt cele mai sofisticate.
E o idee grozavă, dar ești sigură?
S-ar putea să ai nevoie de ele.
Mulțumesc.
Noroc.
Știi, s-ar putea să te țin pe lângă mine.
La revedere.
Bine. Ești gata?
CONFERINȚA DESPRE PERSOANELE FĂRĂ ADĂPOST
Cred că puștii ăia sunt puși pe rele.
Arată destul de bine acolo.
Haide, Gabe.
E ora 14:00! Înțelegeți? E 14:00!
Bun, dragilor. Pe poziții.
Nu, dra Dawson. I-am lăsat mesaj să nu apară,
dar probabil că n-a înțeles.
Nu. Nu face asta, dle Walker.
E dl Goldblum!
Ce?
Sau nu.
E vagabondul ăla cu pelerina dlui Walker.
Și uite! D-na P?
E domnișoara Stern!
Se întâlnește cu dl Goldblum?
Sunt confuz.
Nu cumva suntem la un show TV cu camera ascunsă?
Lexy.
Nu-mi pasă care-s premiile. Chestia asta e prea nebunească.
-Lexy! -Ce?
Meany!
Petrossian.
Granville. Eu...
Nu pot să cred că ești tu. Tu mi-ai făcut asta? De ce?
Am fost cel mai bun subaltern al tău, cel mai tare la contracte.
Niciodată n-am crezut că ai murit.
Mi-ai ruinat viața. Am toate motivele să cred că-s un om mort.
Păi, trebuie să spun, că pentru un om mort,
pari să te distrezi destul de bine.
Desigur. Mă distrez trăindu-mi viața ca fugar. Tu mi-ai înscenat asta.
Sigur că da, bătrâne.
Ai fost atât de ușor de păcălit.
De ce nu-ți ușurezi și mai mult situația, acum, şi...
Îmi dai?
Nu am banii.
Bineînțeles că n-ai bani, tâmpitule. Dă-mi doar...
Dă-mi ce-mi aparține.
Nu vă lăsați, dle Walker.
Păcăliți-l.
Ca să te fac să pleci, am să-ți dau... jumătate chiar acum.
Jumătate.
Jumătate?
Despre ce vorbești, tâmpitule?
Cine te-a trimis?
-Ești bine? -Da. E doar glezna...
Nu-l lăsa să scape!
Voi doi mergeți sus, iar eu și Jack mergem jos.
Ce naiba...
Iată-l. Haide!
Atenție!
Să plecăm de aici!
Jack! Jack, m-am blocat!
Jack!
Haide!
Mulțumesc, Jack.
Haide.
În ce direcție mergem?
FEMEI FAIRMARK HOTEL ȘI SPA
Așteaptă aici, Jack.
Alo?
Oh, Doamne. Dră Dawson! Ești bine?
Vorbind despre modă...
Am primit o invitație exclusivistă,
pentru o zi gratis la SPA, și am ajuns aici.
Ce se întâmplă aici?
Ce faci aici?
Ei bine, este o poveste lungă.
-Dar, pentru început, dl Walker trăiește. -Ce?
O să amețiți când o să auziți detaliile,
dar asta mai târziu.
Acum trebuie să mergem pe strada Granville 86.
El e tipul care a trimis așa-zisa invitație exclusivistă.
Dră Dawson.
Iertați-mă că vă las așa, dar trebuie să plec.
Ești bine?
Doamnelor și domnilor, liniște, vă rog.
Îmi acordați puțină atenție?
Mulțumesc.
Sunt încântat să vă prezint pe cineva
care a petrecut ultimele patru săptămâni
trăind sub acoperire, ca vagabond, pe străzile din Brooklyn.
Astăzi e aici, ca să vă spună povestea lui.
Doamnelor și domnilor, membru al Consiliului Municipal, Gary Eikare.
Bine, Gary!
Sunt mândru
să stau înaintea voastră ca un om
care a cunoscut câte ceva din sărăcia de pe străzile noastre.
Vedeți haina asta veche?
Pentru unii, o haină e un accesoriu,
o expunere a modei.
Pentru alții, o haină
este o formă de adăpost.
Un mijloc de supraviețuire.
Această haină veche
e practic singurul semn de bunătate
pe care l-am primit în ultima lună.
Un om și-a dat-o pur și simplu jos de pe el... ca să-mi țină mie de cald.
Bună treabă!
Zdreanța aia, pe post de adăpost? Nu m-am gândit niciodată în felul ăsta.
Există un început în toate.
Hei, haide.
Lexy.
-Doamnă? -Adu-mi ceva rece, băiete.
Imediat.
-Dle Walker! -Ai văzut-o pe dra Dawson?
Iat-o!
Bună!
Nu e cu adevărat dragoste?
L-am pierdut.
-Ce? -Ce se întâmplă aici?
Bună. Tocmai ne beam ceaiul cu bunica.
Haideți, băieți.
Bunico! Pot să-ți iau un Napoleon?
Mulțumesc, scumpo.
Bună.
Nu putea ajunge prea departe.
Toată lumea să-și păstreze sângele rece.
Oh, așteaptă. Am o idee.
Jack, iată-l.
Prindeți-l!
Ce-i asta? Fetelor, luați-vă poșetele!
Stai!
Granville Falco, deghizat ca detectiv Meany.
Ce fel de poreclă e asta?
Era un răutăcios, așa e.
Vom vedea cât e de răutăcios, în spatele gratiilor.
Se pare că dra Stern îl place pe dl Walker,
și e geloasă pe dra Dawson,
de când i-a văzut poza în ziar. A început să-i dea târcoale,
ca să vadă dacă dispăruse doar ca s-o evite.
Între timp, dl Goldblum fusese părăsit de dra Dawson.
Dar după cum vedeți, a pus ochii pe dra Stern, și iată!
Totul e bine când se termină cu bine.
Oh, băiete. Mama dlui Walker.
Nu-i așa că arată drăguț împreună?
Avem doar problemuța asta legată de viitorul dlui Walker.
Sunt destul de sigură că dra Dawson ar dori să nu se mărite în capela închisorii.
Trebuie s-o spun, detectivul Potter arată mult mai bine fără mustăți.
Și ultimul, dar nu cel din urmă, tata.
Tata?
Am așteptat ani de zile acest moment!
Am trecut peste două pietre la rinichi și o criză de sciatică
ca să ajung să te văd în cătușe.
Aș fi avut și nepoți acum, dacă n-ai fi fost tu.
Ești arestat pentru că te-ai dat drept ofițer,
și acuzat de sustragere de fonduri şi fraudă.
Călătorie plăcută.
-Odată, o să pun mâna pe tine, Petrossian. -Dle, trebuie să te arestez și pe dta.
Ești căutat pentru același delict, ca și amicul dtale.
Dar el e de vină. I-a înscenat totul lui Walker.
Banii au dispărut din contul lui din Elveția.
Dacă ești nevinovat, dle Petrossian, ce s-a întâmplat cu banii?
-Aș vrea să știu. -Oh, iubitule.
Dnă Petrossian, de unde ați luat chestia asta hidoa...
Adică, o broșă atât de unică cu un bondar?
Dră Gold, nu e momentul potrivit.
Îmi pare rău, dar e chiar foarte important.
Oh, asta? Păi, să vedem...
O am de pe vremea lui Reagan.
De fapt, l-am găsit.
M-am dus la bancă să mă întâlnesc cu fiul meu la un prânz.
Era o pungă de hârtie pe podea, așa că am ridicat-o.
Înăuntru era cea mai minunată bijuterie
pe care am văzut-o vreodată.
Vă spun eu, ar fi costat pe puțin 25 de dolari la talcioc.
Uite ce-am găsit!
Credeam că aparține cuiva de la bancă.
Dar a doua zi, bietul meu fiu era un fugar.
N-am mai avut ocazia să găsesc proprietarul.
Aparține cuiva?
Toată lumea are un diamant din Insulele Canare foarte rar.
Sunt atât de rare, încât sunt mai puțin de...
30 de astfel de diamante autentificate în toată lumea.
Cu culorile sale vii, cu formă unică și fără defecte,
probabil că valorează cam...
zece milioane de dolari.
E minunat.
Cred că asta înseamnă... Granville...
A scos banii din contul elvețian.
I-a pus aici, ca să-i poată scoate.
Apoi a cumpărat diamantul ca să ascundă banii.
Am crezut că l-ai furat, Petrossian.
Voiam să-l pun într-o cutie de valori,
dar l-am pierdut.
-Acum dă-mi-l înapoi! -Scoateți-l de aici!
Dă-mi-l înapoi, e al meu!
Nu e corect!
Dă-mi-l înapoi! E al meu!
Ești genială, Lexy.
În care parte a creierului stochezi informațiile astea?
În sectorul „fleacuri”.
NICIUN SUPLINITOR PENTRU PROFESORUL LIPSĂ
Ai văzut ziarul de dimineață?
Da.
Ai ajuns pe prima pagină.
Asta-i numele tău.
Da. Nu-mi vine să cred.
Poate c-ar trebui să ții un discurs la una din Zilele Carierei.
Ca jurnalist.
Poate chiar ca detectiv.
Tatăl meu obișnuiește să spună că sunt cam același lucru.
Orlando și cu mine voiam să-ți mulțumim.
Poliția a terminat investigația lor
și acum e un om liber.
Asta e minunat.
Doamne, dră Dawson, adică, am urmat sfatul tatălui meu.
Ați fi uimită să aflați unde te pot duce
munca, imaginația și puțin noroc.
Poate c-ar trebui să-l invităm pe tatăl tău să ne vorbească.
Da, e o idee grozavă.
Trebuie să plec.
Mă întâlnesc cu Orlando. Vrea să mă întrebe ceva.
Bine, ne vedem mai târziu. La revedere.
Oh, Doamne!
Bună.
Hei. Bună.
Mulțumesc, domnule.
Voi avea nepoți!
Dna P. arată ca un dalmațian.
Da. E iute pentru dimensiunile ei.
Și ea pleacă în luna de miere?
La revedere tuturor! La revedere! Mulțumesc!
Hei, Gabe. Îmi pare rău că Diane a transmis știrea înaintea ta.
Da, e în regulă. Am primit un telefon de la Geraldo.
Deci, spune-mi, care e tot secretul tău?
Ce?
Hai. Întotdeauna știi ce se întâmplă.
Oh, Gabe.
Bine. Nu există nici un secret.
Totul ține de talent.
Hei, Jack.
Am auzit că ți-au reînnoit bursa. Felicitări.
-Bună, Jen! -Bună.
Mulțumesc. Aștept cu nerăbdare să mă întorc la Millington.
În parte datorită ție.
Nu trebuie să spui asta,
dar dacă ai făcut-o deja...
Ai făcut o treabă bună, Lexy, cu privire la caz.
Ar trebui să fii mândru de tine.
Am învățat ceva important de la tine, Jack.
Lucrurile nu sunt întotdeauna ceea ce par a fi.
Și asta-i bine. Face viața mai interesantă.
Ai de gând să lansezi o nouă modă cu pungile de hârtie?
Să-ți dau un indiciu, Jack. Am fost la cumpărături.
Desigur.
E pentru tine.
I-am găsit într-un magazin de antichități și i-am mai modificat oarecum.
Mulțumesc. Îmi plac.
Mă gândeam că poate am putea merge la un joc de popice, cândva.
Nu prea cred.
Hei, nu. Ar fi distractiv. Da! Sigur!
Bun, și cum e cu papucii pe care i-au purtat alții?
Pantofii.
Cred că o să supraviețuiesc dacă o să port papuci uzați.
Lexy, ești nebună?
N-ai idee pe unde au fost papucii ăia.
Cuvântul „ciuperci” îți spune ceva?
Haide, Jen. Picioarele mele nu sunt chiar atât de delicate. Și nici ale tale.
Revino cu picioarele pe pământ.
New York-ul trebuie să fie cel mai tare oraș din lume.
Are câte puțin din toate.
Fie mister, intrigă sau prieteni buni, totul e aici.
Și dacă nu le poți găsi, atunci trebuie să...
folosești un indiciu.
Subtitrarea: Romel