Det sies at etter første semester på medisinstudiet,
er det tydelig hva slags lege man blir.
- Ham. - Trang?
- Ja. - Dæven.
Små hender, flink med damer. Gynekolog.
Nei, snarere en snackbarselger. Neste.
Kanskje ambulansepersonell.
- Nei. Barnelege. - Der har du det.
- Hva skjer? - Hallo.
Hei.
Du er heldig som har en som Drew.
Jeg skulle ønske jeg fant en kjekk fremtidig kirurg å være mentor for.
Jeg har jobbet for denne fyren, Clint,
men han er for avslappet.
- Ses I timen, dr. Turk. - Ikke om jeg ser deg først!
Vi skal kose oss.
Han vil synes jeg er teit.
Du er teit.
Hør etter, mordere.
Vi nærmer oss slutten av semesteret.
Takkeseremonien nærmer seg.
Der takker dere venner og familie
til kadaverne dere har dissekert dette semesteret.
Det er bra saker for dem.
Etter at deres kjære blir delt opp som en 1998-modell Mitsubishi Mirage,
gir vi dem koldtbord
og en sjanse til å høre dere servere noen klisjeer
om deres familiemedlemmers selvoppofrelse funnet på nettet.
Ja. Følg med, alle hvitinger.
Lese et Maya Angelou-dikt med en gammel svart kvinnestemme?
Det er ikke greit.
Cole, nå snakker jeg til deg.
Hva lager du? Jeg kan lukte det.
En sopp-og rekerisotto jeg lærte å lage
da jeg jobbet I Napoli.
- Risotto. Det er ris på homsespråk? - Ja. Reker er homsete kylling.
- Skal vi gifte oss I dag? - Hva?
Vi har vært sammen I fire måneder. Det er vel ganske bra?
La oss slutte å nøle og bare få det gjort. Hvem bryr seg?
Powerbarene og pappvinen
har visst påvirket hjernen din.
Vi har en bra greie. Hvorfor skal vi rote det til?
Du har nok rett. Det var bare en idé.
Ok.
La oss lage barn I stedet.
Jeg bare tullet.
Jeg tror jeg tar p-piller.
Ja.
Denne kadaverseremonien blir helt rå.
Vi må planlegge hva vi skal gjøre for den du vet.
Han kan ikke høre deg. Han er et lik.
Jeg er bare begeistret for å få hedre hans minne.
Jeg ser ikke det store ved det.
Folk dør hele tiden I den tredje verden. Ingen bryr seg.
Når ble du så politisk?
Da kompisen min Trent dro på surfeferie til El Salvador
og fikk en infeksjon I tatoveringen.
Han døde med en halvferdig havfrue på skulderen.
Det så bare ut som en vanlig dame. Hvor var seremonien hans?
Er jeg den eneste som bryr meg om å gjøre noe fint for Ben?
- Lucy, det er ikke at vi ikke bryr oss. - Jeg bryr meg faktisk ikke.
Det er bare det at vi har mye å gjøre,
og kadaverseremonien kommer langt ned på listen.
Bare gjør meg en tjeneste.
Kom på én ting som er viktig for dere når det gjelder Ben.
Kanskje et dikt eller et lett koreografert dansenummer.
Gjerne moderne. Det tror jeg Ben ville likt.
Greit. Ellers kan dere bare ta med noen saltkringler eller noe.
Alt ser bra ut, Cole. Såret er leget etter to uker.
Prøvene viste ingen problemer. Kreften er borte.
Det er så sprøtt.
Jeg har alltid visst at en kirurg kan skaffe meg
leggimplantater eller en robotarm,
men aldri at de kan redde livet mitt.
Kirurger er ganske fantastiske.
Dr. T, tror du på skjebnen?
Sånt de snakker om under de kjedelige delene av Lost?
Kanskje det var en grunn til at jeg fikk kreft.
Kanskje noen der oppe forteller meg at jeg bør bli kirurg.
Cole, du vil ikke bli kirurg.
Vent nå litt, Gandhi.
Du har lett etter en protesjé, og Gud besvarte dine bønner.
Dr. T, jeg vil gjerne være protesjeen din.
Du vil ikke bli kirurg, Cole.
Det er kjedelig og det suger.
Det er det motsatte av en vannsklie.
Dr. Turk har rett. Du ville hatet det.
Alt blodet og innvollene. Det er som en herlig skrekkfilm.
Jeg elsker skrekkfilmer.
Ja, men du må gå med maske som en ninja.
Hvem vil vel det?
Jeg var utkledd som en tøsete ninja forrige halloween.
Dette blir herlig!
Jeg er mer sikker på dette
enn jeg noen gang har vært om noe.
Jeg må gå og oppdatere Facebook-statusen min,
men så kommer jeg tilbake og følger deg,
og jeg vil aldri forlate deg.
- Du er vel fornøyd? - Jeg vet ikke det,
men jeg føler meg levende for første gang,
og det er veldig fint.
Jeg er spent på å se hva vi har skrevet om Ben.
Kom med dem.
Ingenting? Virkelig?
Takk, Drew.
Det er en kvittering på et par bukser.
Jeg ville ikke skuffe deg.
Jeg må få den igjen.
Jeg skal levere dem tilbake.
Jeg fikset ikke trange bukser.
Det tok meg en time å ta dem av.
Vi må komme på noe bra.
De andre gruppene ligger langt foran oss.
TAKK, RON
De synes de er så kule bare fordi Ron hadde en halestump
og ryggmargsbetennelse.
Ben kunne hatt en hale. Han er bare ikke en skrytepave som Ron.
Cole, du er for nært meg. Trekk unna.
Du lukter godt,
men jeg vil ikke vite det.
Beklager, dr. T.
Jeg er bare så begeistret for disse kirurggreiene.
Jeg skal kalle praksisen min "Cole Cutz".
- Med "Z"? - Stemmer.
Du må banke på før du går inn I Coles hjerne.
Gå opp og hent noen ting til meg.
- Hva slags ting? - Alt som er der oppe.
- Skal bli. - Greit.
Dæven.
Ikke tenk på Cole. Han fullfører aldri noe.
Han skulle lære et nytt bein hver dag,
helt til han fant ut at penisen ikke var ett av dem.
Bare vær tøff, så trekker han seg.
Vil du bli kirurg?
Du må forstå at det ikke handler om glamor og penger
eller å lage en herlig miks-CD til operasjonssalen.
Kirurgi er langtekkelig, trettende og kjedelig.
Skjønner. Som episoder av Entourage som handler om Turtle.
Av og til må du stå helt stille
og være fokusert
selv om du må holde denne klemmen,
for den kan redde noens liv.
Det skal du øve på nå.
- Takler du det? - Jeg blir så lenge som det trengs.
Jeg avlyser til og med solariumstimen.
Cole, du hadde nettopp hudkreft.
Bare hold klemmen.
- Hva i... - Der er du. Kan du tro dette?
Det var vannskader I veggen eller noe.
Ja, jeg hørte om det.
En fyr der oppe slo hodet I dusjen,
lå der I fire timer, og vi må betale for det.
Vil de klare å fikse det?
Det kan være ganske kult.
I stedet for mitt møkkarom og ditt møkkarom,
får vi kanskje én stor møkkasuite.
Det blir nesten som å bo sammen.
Ja.
Det er akkurat det det blir.
Akkurat det.
Akkurat.
Jeg hadde undersøkt livet til Ben,
og gledet meg til å fortelle om det.
Cole, visste du at Ben var sjef
for renseriforeningen
I mid-Atlantic-regionen fra 1973 til 1976?
Kvinne! Ser du ikke at jeg opererer?
Nei. Kan andre se det?
Beklager, men jeg har ikke tid til dette.
Gå og plag Drew.
Jeg vet du ikke er ivrig angående Ben,
men blir det annerledes
om jeg sier at han hadde en timeshare-leilighet I Myrtle Beach?
Så han fikk tilbringe to uker I året, hvorav én I lavsesongen,
på South Carolinas tredje mest populære feriested?
- Det forandrer alt. - Følg med.
Du kommer med tingene dine. Bra.
Jeg legger dette på sengen din
siden vi alltid sover I min.
Til de fikser hullet kan dette området være
et sted hvor vi har snuskete sex
på hockeyutstyret mitt.
Kjære, Lucy er her.
Beklager. Jeg bør oppklare dette. Sexen er egentlig ganske normal.
Det er hockeyutstyret som er skittent.
Jeg liker dette.
- Jeg også. - Straks tilbake.
Ok.
Jeg liker ikke dette. Jeg liker at det er rent og enkelt.
Alt jeg eier er I den esken.
En hatt, nudler og et bilbatteri? Har du ingen personlige eiendeler?
Jeg har hatt det bilbatteriet lenge.
Cole, jeg glemte deg helt. Har du stått her I hele dag?
Jeg vet ikke. Jeg forstår ikke gamlisklokker.
Og du har ikke gått for å tisse engang?
Nei, jeg lærte et triks på fester med lang dokø.
Slipp ut litt og litt og la det tørke.
Sa jeg ikke at han har det som skal til for å bli kirurg?
Bak følelsen av berettigelse og en total mangel på empati,
ligger den tomhjernede konsentrasjonen,
den uforsvarlige arrogansen og den rene viljen
til å stå på ett sted og tisse på seg som en elefant I en dyrehage.
Det er imponerende saker.
Takk, dr. C. Nå har jeg vel vist hva jeg kan?
- La oss gå å åpne opp en farget kar. - Hvorfor må det være en farget kar?
En kirurg må ha en følsom berøring og en stødig hånd.
Ta denne pinsetten
og fjern lappen fra lykkekaken uten å ødelegge den.
Det klarer jeg. Se på disse øyenbrynene.
Jeg er god med pinsett.
Er det for lyst?
Det er mange distraksjoner I kirurgi. Blod overalt.
Og ut av intet kan det komme en lyd
som forstyrrer konsentrasjonen din.
Trommiser I operasjonssalen? Hva for noe?
Ferdig.
Gi meg litt skarptromme.
Se for deg at disse bjørnene har vært I en grusom ulykke,
som en busskrasj.
Før du spør, nei, jeg vet ikke hvorfor bjørnene var på en buss.
Kanskje de er supersmarte bjørner som skal motkjempe terror.
Du trenger bare å sy sammen en av disse tøffingene før meg,
så vet jeg at du har det som skal til.
- Alt klart? - Som vodka og tonic.
Jeg er skuffet over dere.
Dere trengte bare skrive én linje om Ben,
og dere taklet det ikke. Hva skal vi gjøre med dette?
Ingenting. Vi stikker av.
- Maya spanderer middag. - Ja.
- Det er vietnamesisk valetinsdag. - Den er ikke ekte.
Jeg må også gå.
Jeg må finne ut hva jeg skal gjøre med det store hullet I veggen min.
Det er dessverre ikke en metafor.
Stopp! Vi har bare vært her I ett semester,
og vi er allerede blaserte.
Før Ben ble leksene våre, var han et menneske med jobb,
kone og en sønn, Eric, som kommer hit I morgen.
Greit. Jeg skal gjøre det selv.
Det kan være vanskelig å sette ord på følelsene.
Enkelte gjør alt for å skjule hva de føler...
Hva er den store overraskelsen?
- En gardin. - Ja.
Jeg hang den opp så vi kan beholde separate soner.
Hva om jeg vil se tingene mine?
Det er det beste. Alt er tilbake I skapet ditt.
Alt I orden. Hva vil du gjøre I kveld?
Vil du gifte deg?
Husker du det?
Mens andre ikke har problemer med å si hva de tenker på.
- Ferdig! - Jeg er ikke I nærheten engang.
Det står dårlig til med den bjørnen. Det er trist, Cole.
Det ser ikke ut til at kirurgi er noe for deg.
Og av og til er man så ivrig på å fortelle noen hva man føler...
Unnskyld. Er du Ben Colemans sønn?
- Ja. - Hei, jeg heter Lucy Bennett.
Vi jobbet med faren din på anatomikurset.
Jeg har ansvar for gruppens hyllest til ham.
Jeg ville høre om det er noe du vil vi skal ta med.
At man ikke tenker på at de kanskje ikke føler det samme.
Hva med at han var en forferdelig far
som ødela barndommen min,
og at jeg bare er her for å se ham bli gravlagt?
Jeg kan nok få det med.
I løpet av de neste 20 minuttene fortalte Eric meg fæle historier om Ben.
Han var aldri til stede da jeg var liten.
Han var utro mot moren min.
Han ringte meg ikke på 20 år.
Men du må innrømme at han var god I bowling.
Jeg fant et bilde fra en perfekt serie 16. juni 1976.
Så det var der han var på sjuårsdagen min.
Pokker.
Dr. Cox, jeg vet ikke hva jeg skal gjøre med denne seremonien.
Ikke sitt.
Ser du ikke at jeg leser en viktig graf?
En britisk tabloidavis?
Denne grafen fungerer som et skjold
som beskytter meg mot folk som irriterer meg.
- Hei, dr. C. - Skjoldet er oppe.
Ser du hva du har gjort?
Du har ødelagt grafens skjoldaktige kraft.
Jeg får vel følge etter deg igjen fra og med I morgen.
Jeg har bestemt meg for at kirurgi ikke er min greie.
Nei. Du skal være med dr. Turk.
Hvor er dr. Turk?
Gandhu, gå vekk fra pizzabaksten.
Ja, men kjemikaliene smaker bedre når de er varme, så...
Greit nok. Jeg har kommet for å oppklare en uklarhet.
Slik bør en protesjé se ut.
Det er en tom beholder som jeg fyller med kunnskap.
Jeg får også holde ting.
Cole har ikke det som skal til. Vi er en elitegruppe.
Jaså? Gjør meg en tjeneste, Todd.
Hva er den flotte nye oppfinnelsen
du har jobbet med?
Det er en serie med erotiske tulleviner.
Chardonn-gay, Sauvignon Donk, Teeny-Weeny Peni Grigio.
Patentavventende klaps på labben. Drikk opp, gutter.
Ja, søten.
Dere kirurger er de utvalgte.
Han mente ikke alvor. Han har nok allerede gått videre.
Han har ikke det. Han øver fortsatt.
Jeg kan reparere den.
Det verste er at jeg måtte overvære 17 hestebegravelser I det rommet.
Unge Cole er kanskje ikke en ideell protesjé.
Ei heller et ideelt menneske.
Uansett får du ikke velge hvem som trenger deg som mentor.
De siste åtte årene
har jeg blitt belemret med en klagende, klengete femigutt
hvis liv var avhengig av klemmer?
Og nå har jeg unge Drew.
Selv om han er full av et kokende sinne
som han kanskje ikke kan holde inne stort lenger,
må jeg I hvert fall ikke holde ham I hånden
når han snakker om kjærlighet og følelser.
Poenget er at vi ikke alltid får velge
hevm som fortjener og ønsker vår hjelp.
Hvorfor må du alltid ødelegge kakepausen?
Helt fin bakst.
- Dr. Cox, kan jeg spørre deg om noe? - Ja.
Når du er forelsket, hvordan legger du til side frykten
slik at du kan hoppe I det og følge hjertet?
Herregud, Drew, ikke du også.
Det skjer igjen.
Ben, jeg er svært opprørt. Du lurte meg.
Så gammel og søt på utsiden, og så fæl og grusom på innsiden.
Jeg planla en fantastisk hyllest til deg,
fortellinger og dikt og et dusin lilla ballonger
som skulle forestille en drueklase.
Nå skal jeg sprenge dem
slik at de ser ut som rosiner, naturens tristeste frukt, innskrumpet og uttørket.
Hei. Slutt å være rar.
Jeg prøver å spise maten min rundt noen lik.
- Hvorfor spiser du lunsj her? - Hvorfor kjefter du på en død fyr?
Vi har alle mange spørsmål.
Jeg kjefter på Ben fordi jeg laget en vakker hyllest til ham,
men han viser seg å ha vært en drittsekk.
- Hadde han alle legemsdelene sine? - Ja.
Skar du gjennom senene hans,
og studerte anatomien
- av hans høyre leverkorreksjon? - Ja.
Da var han akkurat den han skulle være.
Hva så om han var en drittsekk?
Du må omstille deg når forventingene ikke stemmer med virkeligheten,
enten det handler om statusen for et forhold...
- Hvar gjør du? - Jeg tar bort gardinen.
Beklager.
Av og til blir jeg skremt av selv de minste forandringer,
og jeg trenger litt tid til å bearbeide ting,
men til slutt vender jeg meg til det.
Er det en slegge?
Er hva en slegge?
Denne sleggen.
Det var du som laget hullet I veggen.
Kanskje.
Rom og losji er dyrt.
Jeg synes vi bør bo sammen til neste år.
Slik kunne jeg la deg vende deg til det gradvis,
slik at du ble komfortabel med tanken.
Jeg er spent på å se om det fungerte.
- Nå skal du si... - At jeg er forelsket I en sosiopat?
Feil. Ja eller nei.
Det er ditt liv. På en måte.
Ja.
Eller forventninger til en persons framtid.
Har du et øyeblikk, Cole?
Jeg har tenkt på det, og utrolig nok innsett at
det samme som gjør deg til en drittsekk
også gjør deg til en potensielt god kirurg.
Det ville vært en ære å lære deg opp,
om det er noe du virkelig ønsker.
Det kan være det første jeg virkelig har ønsket noen gang.
Ikke bli sentimental, ok?
Eller til og med dine forventninger til noens fortid.
Jeg møtte Ben på min første dag på medisinstudiet
da jeg ikke var sikker på om jeg ville klare det.
Sannheten er at jeg ikke kjente Ben.
Han hadde nok sine mangler I livet, men han gjorde mye bra etter sin død.
Han samlet oss og fikk oss til å innse
at vi ikke kunne gjøre alt selv.
Han ga oss selvtillit til å tro på oss selv.
Og han ga oss kroppen sin slik at vi kunne bli leger.
Og det takker vi ham for.
TAKK, RON
Kom igjen!
Hei, Clint. Hvilke planer har du for helgen?
- Jeg skal se Eels. - Er det sant?
Er du også medlem I akvariet? Årsavgiften er virkelig verdt det.
Døtrene mine og jeg er glad I havskilpadder.
De er fysisk trege, men raske til sinns.
Lynraske!
Jeg snakket faktisk om bandet Eels.
Rockemusikk!
Rock... Hva er det jeg driver med?