Nei...
Sofie.
–Jeg syntes jeg så noen gå inn her. –Nei. Bare du og jeg.
Jeg lurer på om du har noe imot å gjøre meg en tjeneste?
Hva da?
Jeg har en løs tråd i kragen. Den driver meg til vannvidd.
–Ser du den? –Nei.
Forsiktig.
–Der. –Takk.
Ingen årsak.
Hva skulle jeg gjort uten deg?
–Sofie... –Ja?
Du burde ha banket.
–Jeg hadde ham! –Det var et halvt dusin lakeier der.
Det er ikke bare predikanten, de er en gjeng gjeng.
–Hvis du dreper ham, blir de ville. –Det er ikke mitt problem.
Jo, hvis de går løs på deg. Og det vil de.
Det blåser jeg i, bare han dør!
–Hva er det med dere? –Hva mener du?
Ledelsen, du, Jesus, Johannes Døperen, hele gjengen!
–Dere kaster bort livene deres. –De gjorde det de måtte gjøre.
Sludder! Tror du at Herren måtte dø?
Hva om de hadde sagt: "Kom ned fra korset!" og Jesus hadde gjort det.
–Hvilken skade hadde det gjort? –Det var det dummeste jeg har hørt.
Nei, det dummeste er å dø når du ikke må.
–Dø fordi du er lei av livet. –Det er ikke sant.
Jo, og det vet du. Jeg skal si noe annet som er sant.
Når det gjelder livet, er døden det enkle.
Hva med Sofie?
–Hva med henne? –Om du dreper ham, hva skjer etterpå?
–Hun vil prøve å stoppe dem. –Hun er helt oppslukt av Herren.
–Hun er fortsatt en av oss. –Nei. Hun bor i hans hus.
Hun ble døpt av jævelen. Han sa at hun var skatten hans.
Jeg blåser i hva han sa om henne. Jeg vet hva hun ville gjort.
Hun vil ikke bare se på mens en av hennes egne ble drept.
Han har rett.
Kom an.
–Og beinstøtten? –Trengs ikke, de vet det alt.
Mange av oss tok feil av deg.
Og etter det du gjorde for Jones...
Du er en god gutt, Ben Hawkins.
Ser det ut som rettferdighet?
Hvorfor holder du ikke kjeft?
–Jeg vet ikke hva du snakker om. –Han er der ute blant dem, hva?
–Hvem da? –Gutten. Ben, din venn.
–Jeg sa ikke at han var min venn. –Noe mer, kanskje?
Jeg sa at jeg kjente ham.
Du var også sammen med dem, hva? Du er en av dem.
–Ikke nå lenger. –Hvorfor lurer du deg selv?
Du er en fange i din fortid. Bare jeg kan befri deg fra lenkene.
Det er på tide å velge, Sofie. Du må velge.
Dem eller meg.
Si det!
Dra til helvete!
Dra dit? Hvorfor det?
Jeg har tenkt å føre det hit.
Tenk over det.
Millioner av landstrykere følger ham.
Hvorfor det? For hans vakre ord.
Men du er ekte vare.
Hvis de ser hva du kan, flokkes de rundt deg, nettopp som i Tipton.
–Healerbyen? –Ja. Benjamin St. John!
Du slår den jævelen med hans egne midler.
Vis dem hvordan det ligger an!
–Skal jeg gjøre falsk healing? –Hvem har sagt noe om falsk?
–Jeg kan ikke gjøre det. –Jo da.
Jeg så hva du gjorde med gutten da pariserhjulet kollapset.
–Så du hvordan det virket? –Moren hans ba for livet hans.
Og du bare så på ham.
–Da kom han tilbake. –Det er ikke det du så.
Jeg tok kvinnens liv og ga det til sønnen.
–Hvilken rolle spiller det? –Jeg kan ikke hele noen fra null.
Alt jeg kan er å flytte liv, fra en kropp til en annen.
Så...
–Når du leger noen... –Må jeg skade en annen.
Velkommen om bord, bror Justin.
Jonesey låser ham inn, slår den på og snurrer ham rundt.
I mellomtiden begynner du å heale.
Gjør med predikanten som med kvinnen!
Han er fanget. Han har ingen steder å ta veien.
Stakkars bror Justin... Han må hatt dårlig hjerte!
Ikke et merke på ham. En naturlig død.
De kommer til å gråte og dunke seg på brystet.
Men de kommer ikke til å skylde på oss.
Vi pakker sammen og drar. Lett som bare det.
–Det kan fungere. –Det er perfekt!
–Men Sofie er der. –Vi kommer til å finne henne.
Det er en fin plan. Er vi enige?
Hva om han ikke vil kjøre?
Overlat det til meg.
Slutt å åle deg!
Hold kjeft!
Mamma!
Jobb!
–Der er du. –Nettopp.
Jeg har lett etter deg overalt.
–Hva er galt? –Ingenting.
Lib...
–Jeg kan ikke. –Hva da?
Jeg kan ikke være slik. Jeg vil ikke prate om det.
Jeg gjør bare noe fælt, så slutt å hakke på meg.
–Dette handler om Sofie, hva? –For helvete!
Hva ler du av?
Det er første gang jeg har kunnet gjette hva en kvinne tenker på.
–Godt at du forstår deg på meg. –Det gjør jeg, og det er det fine.
–At jeg er kjedelig? –Nei, at jeg vet hvor jeg står.
Og du er ikke kjedelig.
Du er mange ting, men absolutt ikke kjedelig.
–Liker du henne fortsatt? –Nei.
–Elsker du meg? –Ja, det gjør jeg.
Det er best for deg.
Norman...
Hva om du ikke hadde funnet oss den kvelden?
Tror du at saker og ting hadde vært annerledes nå?
Jeg trodde at jeg tjente Gud.
Jeg trodde at vi var Guds barn.
Jeg skulle ønske at jeg hadde tatt bedre avgjørelser.
Men alle er mine.
Barna og Eleanor.
Synder som det.
Svarte synder.
For dem fins det ikke tilgivelse.
Når jeg dør, kommer jeg til helvete.
Hvis jeg er veldig heldig,–
–vil broren min vente på meg.
Jeg kommer straks.
God dag, frøken Iris. Det gjelder honoraret.
Selvsagt. Kom inn.
Hyggelig å treffe deg.
Stakkars jævel...
Vær så god.
–250 dollar, som vi ble enige om. –Takk.
–Dere aner ikke hvor spente... –Iris.
Justin.
Du sa ikke at vi hadde gjester.
–De kommer fra tivoliet. –Jaså?
Vi takket nettopp søsteren din for henne sjenerøsitet.
–Det er for barna. –Det er klart.
–Det er en ære å få treffe deg. –Takk.
Vi har hørt på deg på radio. Du har inspirert oss alle sammen.
På sett og vis er vi i samme bransje.
–Virkelig, herr...? –Samson. Det stemmer.
Bror Varlyn. Vi har besøk.
Det var som pokker!
Vi har truffet hverandre ute på landeveien.
Husker du Sabina? Fra Daily Brothers sirkus.
–Det ble nylig lagt ned. –Virkelig?
–Så synd, jeg likte det. –Du godeste, dere kjenner hverandre.
–For et fantastisk sammentreff! –Verden er liten.
Ja, og den blir bare mindre.
Vi har en hushjelp som dere kanskje kjenner.
En nydelig jente. Hun heter Sofie.
Det høres ikke kjent ut.
Jeg hater å skynde meg, men vi har et show.
Mange takk, frue.
Adjø.
Det glemte jeg nesten. Rollo.
To fribilletter til Colossus, det største og beste pariserhjulet.
Det hadde vært en ære om du og frøken Iris ville kjøre.
–Jeg kan ikke... –Det er for barna.
–Min søster har høydeskrekk. Jeg... –Rollo.
Det var ikke meningen å gjøre deg oppskaket.
Adjø, pastor.
Hva er det med deg? Han hadde tenkt å ta billettene.
–Nå kommer han til å insistere. –Hvorfor tror du det?
Han kan ikke la være.
–Vet han at hun er en av oss? –Han viste det tydelig.
Skitt!
–Så du henne ikke i huset? –Hun var kanskje ute i et ærend.
Nei, Osgood har passet på huset.
–Hun er som en nål i en høystakk. –Det er ikke min feil.
–Det sier jeg ikke heller. –Hold kjeft, jeg prøver å tenke!
Han har gjemt henne et sted, som et trumfkort.
Men han vil være død før han rekker å spille det ut.
Hva skal vi gjøre?
Vi glemmer henne, så lenge. Vi fullfører planen.
Når det er over, finner vi henne og henter henne.
–Jeg liker ikke det. –Tror du at jeg gjør det?
Hva om hun er død?
Hvis hun er død...
Så Gud hjelpe de i dalen. Hver eneste en av dem.
Slipp meg ut!
Hjelp meg!
Slipp meg ut herfra!
Lukk opp døren, Apollonia.
Hva gjør du her? Jeg ba deg om å la meg være i fred.
Slipp meg inn!
Justin, hold opp!
Nei!
Si det!
Hver profet i hennes hus.
Det kan ikke være henne.
Hva gjør du?
Hold opp!
Mamma...
Nei!
Vær så snill...
Dette er ditt hus.
God kveld.
Beklager dette.
Vi må ta oss av våre egne.
Vi kan ikke svikte gutten etter det han gjorde for Jones.
Men likevel...
Felix ville at vi skulle ta på oss lange underbukser under draktene.
Vi kunne kalle det Salomes dans eller noe sånt bibelsk tøv!
Han er bare redd.
Det er jeg også.
–Hva er dette? –Det er 250 dollar.
–Jeg kan ikke ta imot. –Vi må ta oss av våre egne.
–Jeg liker det ikke. –Hvorfor ikke? Det gjør oss godt.
–Det er en felle. –Selvsagt er det det.
–Bli her. La meg brenne det ned! –Nei, vi må kjøre med pariserhjulet.
–Men det er en felle! –Jeg må lokke ham fram!
Vær så snill, ikke gjør dette.
Varlyn...
Min bror.
Du har lidd så mye for meg.
Du er min kjepp og min stav.
Du må ha tro.
Smerten er en uunngåelig bieffekt.
Folk i disse byene bare sover.
Hele dagen på jobben, hjemme... De er søvngjengere.
–Vi vekker dem. –Vi vekker dem.
–Jeg er glad du kunne komme. –Godt dere gleder våre brødre.
Det er kvinner og barn til stede, så kan de legge igjen våpnene?
Beklager, det går ikke. Vi har alt hatt ett drapsforsøk.
Jeg leste om det avisen. Gamlingen i rullestol skjøt på ham!
Du er vel ikke bevæpnet?
Naturligvis ikke. Han har rett, ingen våpen blant barna.
–Glem det. –Nei, min søster har helt rett.
De får legge igjen våpnene i bilene.
Dere hørte pastoren.
Godt.
Nå vil min søster og jeg kjøre en tur i pariserhjulet deres.
Søster Iris har vært redd for høyder, men i kveld skal hun overvinne den.
Hun er inspirert av brødrene og all frykt de har overvunnet.
For en tosk!
–Velkommen om bord, bror Justin. –Takk.
Ok, gutter.
Kom fram, brødre og søstre!
Sku den fantastiske Benjamin St. John!
Lukk opp øynene, det er fantastisk.
–Ikke gjør det! –Benjamin St. John.
Du skal være sterk!
Velkommen til Benjamin St. Johns reisende korstog og vekkelsesmøte!
Jeg heter Lazarus du Bois og jeg er et levende bevis...
Det holder.
Brødre og søstre, her er han!
–Pastor Benjamin St. John. –Det holder.
Slå av musikken!
Hvem av dere trenger å leges?
–Hva er galt med deg? –Han er døv.
Han har vært stokk døv siden han ble født.
Justin, hva er det?
Hjelp! Vær så snill!
Takk.
–Hva er galt med deg? –Hun har tuberkulose i lungene.
Alexej...
Hjelp!
Alexej!
Stans, vær så snill!
Du kan puste nå.
Den er borte!
–Stans hjulet! –Ro deg ned.
Vær så snill!
Stopp!
Ta hånd om jenta!
–Det går galt, løp! –Hva?
Løp!
Der er du...
Jeg har kommet for å dømme deg for alle dine vederstyggelser!
Gud...
Jeg er Herrens venstre hånd!
Jeg skal høste det din fiende har sådd!
Jeg skal ikke vise deg nåde og ikke ha miskunn med deg!
Og dine vederstyggelser skal hvile på deg!
Kristi makt betvinger deg!
Sku, den hellige ondskapen har kommet!
Se på deg, gutt. For en trist røre.
Så ung...
Sofie...
Hun venter på deg.
"Et mørkt hjerte dveler der greinene møtes."
Jeg skal være rask. Du trenger ikke lide.
Komme mitt rike!
"Støt den dypt!"
Sofie! Det er meg, Jonesey. Er du uskadd?
Ikke rør deg!
Kom, vi tar deg vekk herfra.
Se deg for!
Søren, nøklene!
Sofie? Ikke gjør det!
Han lever!
–Vi må dra. –Ikke uten dem!
Elskede...
De er tusener og alle fulgte predikanten.
–Når de får vite hva Ben har gjort... –Vi kan ikke bli.
Vet du hva jeg vedder på?
Jonesey har sikkert alt dratt. Han venter nok på oss et stykke bort.
–Tror du det? –Ja, for pokker.
Han er en ansvarlig mann. Han lukter trøbbel på langt hold.
Kom nå, jente.
Fant dere noe?
–Kjør! –Vi kan ikke bare...
Kjør, sa jeg!
Tekster: Per Olav Maurstad www.broadcasttext.com