Зробімо оберт!
Гей! Перевертаємось!
Що?!
Так!
- Оце швидкість! - Гей!
- Алло? - Волтере?
- Так? - В мене погані новини.
Синку, це стосується твоїх дядьків.
Волтере?
Волтере? Волтере?
Гарні новини...
ти проведеш це літо зі своїми двома дядьками.
Це лише на декілька тижнів. Може місяць або два.
Слово скаута, добре?
Клянусь. Гаразд?
Куди ти їдеш цього разу?
В коледж судового діловодства у Форт Ворт.
Учора я зустріла хлопця.
Він допоможе мені.
Волтере, тобі треба вчитися довіряти людям,
інакше виростеш злим та розчарованим.
Тобі буде весело з дядьками. От побачиш.
Мамо, ти єдина дитина в родині.
І я знаю, хто такі дядьки.
Ну, М-ре всезнайко,
Так сталося, що вони дійсно твої дядьки.
Твої прадядьки.
Вони брати моєї мами.
Вони зникли 40 років тому, а тепер з'явилися тут в Техасі.
- Можна я поїду з тобою? - Ні!
Милий, я буду важко гарувати, щоб отримати спеціальність.
І я роблю все можливе, щоб згуртувати цю родину.
Тому потрібна твоя допомога тут, добре?
Отже, дивись... кажуть що в цих старих
заховані мільйони, готівкою.
Ніхто не знає, де вони їх ховають.
В них немає дітей, і немає кому залишити гроші.
Ти і я, найближчі їхні родичі.
Ти хочеш щоб я їм сподобався,
а коли вони вріжуть дуба, то залишать нам усі гроші?
Ми змогли б купити будинок, можливо осісти там.
О, це було б чудово, еге ж?
O, поглянь! Це тут.
Це тут, дорогенький.
До речі,
я чула, що ці двоє були у якійсь державній божевільні протягом 40 років.
Отримали усі свої гроші після великого позову чи щось такого.
Зрештою, про них ходить багато історій.
Хтозна, у що вірити?
Просто дізнайся, куди вони сховали всі ті гроші, гаразд?
Може, слід було спершу подзвонити?
Ні. Старі просто обожнюють сюрпризи!
Ось ми і приїхали.
Добре.
Іди звідси, іди!
Ану геть від мене! Киш!
Покажи їм, що ти дружелюбний, милий. Дай їм понюхати руку.
Вони, мабуть, біля озера.
Пішли! Нуж-бо!
Ось він!
- Я його поранив! - Він втікає.
- Чорт! Закінчилися патрони. - Візьми набої. Я триматиму його на прицілі.
Агов!
Що?
Гей там!
Ти що, викликав повію?
Дядьку Хабе, дядьку Гарте, це я, Мей!
Мей!
Донька Перл.
І я привезла Волтера,
вашого племінника
- Родичі. - Чорт забирай!
Прокляття, ми вже старі. Залиште нас в спокої!
Тільки маминого синочка нам не вистачало,
щоб вештався тут усе літо
Волтере, милий,
чому б тобі не почекати надворі й не погратися, гаразд? Я буду за мить.
Він міг би вам допомагати по господарству.
Допомагати? Та твій малий ще шмаркач.
Знаю. Тому йому і корисно побути поруч зі справжніми чоловіками,
як ось із вами. Це не надовго.
Готувати буде сам. Я не вмію.
Хороший песик. Йди собі.
Це для твого ж добра, Волтере
Ти знаєш...
Я певна, що гроші десь поруч.
Тільки уяви, справжній скарб
точно, як в тих книгах, що ти завжди читаєш.
Волтере, якщо ти навчишся хоч деколи посміхатися,
люди до тебе потягнуться.
То як, може посміхнешся мені гарненько на згадку?
Гаразд? Ну давай!
Поки мене не буде, попрацюй над посмішкою, домовились?
Бувай, милий! Бувай!
Що ж?
Ми тут почуємо телефон, якщо мама подзвонить?
У нас його і немає.
Немає телефону?
Можна мені телевізор подивитись?
І його немає.
Немає телевізора?
Що ж ви тоді робите?
Привіт!
Кажуть, у вас тут мільйони сховані.
Чому б вам не вкласти їх
у прибуткову розробку золотих та срібних копалень?
Можна я хоч брошуру вам залишу?
Панове, вислухайте мене...
ви двоє досвідчених чоловіків зі статками...
Ви що?
Гарний вечір. Спокійний.
Так, хлопче.
Спатимеш он там. У вежі.
Агов... як з дітьми поводитись, ми не знаємо.
- Тому якщо тобі щось треба... - Знайди сам.
А ще краще, вчись обходитись без того.
- Старіємо ми. - Вмерти можемо будь-якої миті.
Тому якщо посеред ночі відкинемо копита,
ти тут за старшого.
- Якийсь неспокійний малий. - Ага.
Проте тихий.
Дядьку Хабе?
Він - сновида.
Новісінькі матраци, а я знов прокидаюсь наче побитий
Отже...
ви зникнули на ...
цілих 40 років.
Де ж ви були?
Здебільшого, в Африці... Марокко,
Алжир, Кенія...
Нема нічого гіршого за двох дідуганів, що бубонять
про старі добрі часи.
Все це вже в минулому. Як і ми.
Ненавиджу все це.
- Ненавиджу. - Ми на пенсії.
А пенсіонери займаються садівництвом.
На біса нам ті овочі?
Вони корисні. Будеш їсти - доживеш до ста років.
Ага. Точно? До біса це все.
От сам і доживай.
- Привіт, Дядьку Хабе! - Як ся маєте, Хабе.
Діти, привітайтеся з дядьком Хабом.
Хабе, погляньте кого ми привезли.
Дядьку Гарте! Діти, привітайтеся з дядьком Гартом!
Ми до вас надовго.
На всі вихідні. Щоб наші любі дядечки не почувалися самотніми.
А ти в біса хто такий?
- Волтер. - Волтер?
Син Мей?
Донька Перл...ця вдовиця свого не втратить.
- То вона все знає. - Мей тут?
Ти тут надовго?
Ну це ми ще побачимо.
Ми знаємо, для чого ти тут.
Не думай, що тобі все зійде з рук.
Ходімо, хлопці.
Його мати скоро приїде.
Ця жінка? Ха!
Як я чула, вона може ніколи не повернутися. Що тоді?
Він застрягне тут назавжди.
Раджу вам негайно відвезти його в сиротинець.
Чи ми відвеземо його в сиротинець
чи зв'яжемо і кинемо в озеро -
то вже наша справа.
А ось і він, шпигун!
Ой! Ой! Ой!
Тепер розумієте про що я? Ви бачили, що він зробив?
Юридичний коледж Форт Ворт.
Я шукаю свою маму. Вона у вас навчається.
Даруйте, робочий день закінчився.
Це терміново. Прошу вас.
Її звати Мей... Мей Колмен.
Еем...
Ні. На жаль, у списку Мей Колмен немає.
О! Пошукайте Мей Картер.
Немає, вибачте.
Мейбел Картрайт?
Мейб Келовей?
Донна Томпко?
Юначе, у вас якісь неприємності?
Вона має бути там! Щойно почала навчатись.
Розумієте, заняття почалися в січні.
Неможливо щоб хтось зараз почав навчання.
Алло? Алло?
Алло?
Хабе, не розумію чому ти за кермом. Це ж моя машина.
Не скигли.
Коли знайдемо малого, він отримає від мене на горіхи.
Ось він.
Адвокате... залишайся в машині!
Хабе, пішли!
- Ні. Йди сам. - Хабе!
Виходь з машини.
Плануєш наступний крок?
Куди збираєшся їхати?
Сюди.
Міжміський код 406...
Монтана.
Ти ж не до мами в коледж їдеш?
Її там немає.
Вона збрехала...
...знову.
Послухай, хлопче,
ми знаємо, що ти вирішив їхати в Монтану,
але вже пізно.
Хабе, допоможи мені.
Навіщо? Схоже він все вирішив.
Щасти тобі в Монтані, синку.
Хабе, правда ж у нас вдома є краща мапа?
Так, тобі потрібна краща мапа, це точно.
Безперечно.
Я вже був у притулку.
Не хочу туди знову.
Чорт забирай, малий,
не наша провина, що в тебе така погана мати.
Мені вже час іти.
Де шлях на північ?
Скажу тобі ось що: цей хлопець...
може спровадити наших родичів.
Слухай, хлопче, зроби нам послугу.
Якщо ти повернешся в дім
на деякий час,
наші родичі розлютяться.
Переконаний, вони так розлютяться,
що нарешті дадуть нам спокій.
- Це може подіяти. - Авжеж.
То що, хлопче, допоможи нам.
Думаю я можу повернутися...
...ненадовго,
якщо це так важливо.
Ну, хлопче,
як тобі корневе пиво?
Дядьку Хабе, дядьку Гарте,
це були такі ...
чудові вихідні.
Не хочу набридати,
але ви думали про заповіт?
Вам обом варто про це подумати
у вашому віці.
Не стріляйте! Не стріляйте.
Він уже приїжджав
Брати Маккени?
Це незвичайний продавець.
Дідько, люблю проблеми!
Ми можемо поговорити?
Вийди, щоб ми тебе побачили.
Опустіть зброю і я вийду.
Який розумник!
Я прикрию, поглядай навколо.
... це ще не все.
Що? Що ти...Що? Що?
- Чому б не подивитися, що він продає? - Дозвольте тільки показати вам.
- На біса воно? - Це тут, за машиною.
Навіщо мати гроші, якщо ніколи їх не витрачати?
- Повірте. - Можливо хлопець має рацію.
Ну, що ж...
ми подивимось, що він продає.
- А потім пристрелимо його. - Гарний план.
Ого!
Через...
дещо бентежний характер нашої попередньої зустрічі
Я взяв на себе сміливість і шукав усюди...
ідеальну річ саме
для таких завзятих спортсменів, як ви.
Шановні,
ну, думаю, я знайшов.
Вуаля.
Що це?
Отже, перед вами забавка королів.
Досьогодні лише керівники держав могли дозволити собі
такий пристрій як цей,
і він такий простий, що з ним впорається навіть дитина.
Невже?
Ось що я скажу...
стань сюди і потягти за важіль за моїм сигналом, добре?
Давай.
Ого!
Найпотужніша модель на ринку
і до того ж за помірну ціну.
За все життя не бачила більшого марнування грошей.
Містере, вантажте цю штуку в машину і забирайтесь геть з цієї землі.
Ми беремо.
О ні, не треба!
Я не хочу, щоб біля моїх дітей була ця дурна зброя.
То забирайтесь.
- Гаразд, татусю, ходімо. - Пішли, пішли.
Ти ж знаєш, що відбувається, коли мене ображають.
Всі в машину. Всі в машину.
Натискай!
- Дядьку Хабе? - Не треба. Якось я спробував його збудити.
Ледь не позбувся голови.
Залиш його.
Вже пізно. Що ти тут робиш?
Що з ним відбувається?
Ну, тіло людини старіє,
але душа лишається юною і бунтівною, як і раніше.
А він...
у свій час був вартий
двадцятьох.
Здається ніби...
він чекає на когось.
- Мм-ммм. - Що?
Він чекає її.
Хто вона?
Як її звати?
Джасмін.
Розкажи мені.
Хочеш почути цю історію?
Зараз?
Розповідати доведеться не один день.
Ну...
Хаб був надто невгамовний як для Техасу.
Він переконав родичів,
що повинен поїхати до Європи
разом зі мною.
Було літо 1914 року.
Ти гарненький.
Останні новини! Німецьке вторгнення!
Варто було нам приїхати до Франції,
як туди прибув Кайзер з усім німецьким військом.
Я радив повернутися,
але Хаб запропонував мандрувати Європою на крок попереду німців.
Так і було. Ото був час!
В Тулоні ми зустріли сестер-близнючок... Вони...
...що ж,
зрештою ми опинились в Марселі
з квитками на останній корабель з Європи.
Хаб вирішив, що в останній вечір
ми спробуємо всі принади нічного життя.
Дев'ятикратне ура!
Він потоваришував із солдатами,
які пригостили нас надзвичайно міцними напоями.
Отямились ми на кораблі,
що прямував в Північну Африку, найманцями... з примусу.
- Вас обдурили? - Так.
Ми опинились у Французькому іноземному легіоні.
"Це моя провина", - сказав Хаб і порадив не хвилюватися.
Він запевнив, що зі мною нічого лихого не трапиться.
Було багато боїв проти переважаючих сил противника.
Безліч разів він рятував мені життя.
Після війни наші шляхи розійшлися.
Я організував сафарі
переважно для письменників з Голівуду.
Та для Хаба це було надто нудно.
Він супроводжував комісії нового уряду Північної Африки,
які мали на меті покласти край работоргівлі.
Жоден работорговець чи бедуїн
не стрічали нікого схожого на цього божевільного американця,
що бився за двадцятьох.
Гей!
Якого дідька ви тут робите серед ночі?
Насолоджуємось нічною прохолодою.
Обоє без клепки в голові,
лягайте спати.
"Любий Волтере,
як тобі ведеться? Ти вже знайшов гроші?
Тут у коледжі Форт Ворт
я з головою поринула в нудні судові звіти".
Дідько, брате, я нікуди не піду в такому вигляді.
Ми схожі на наймитів.
Ми городники. А городники так вдягаються.
Тобі я теж купив такий одяг. Він у кімнаті.
Подумай, які смашні ці овочі.
Горох, квасоля,
кабачки, помідори.
- Так. - Що в цьому ряду?
- Буряк. - Буряк?
А тут?
- Картопля. - Картопля?
Авжеж.
Ану стривай хвилинку.
- А це що? - Помідори.
- Помідори? - Так.
Он латук, кабачки,
солодка картопля, морква, капуста бок-чой.
- Що таке бок-чой? - Китайська капуста.
Насправді це...
Це все кукурудза!
Всі ці рослини схожі, правда?
- Справді, схожі на кукурудзу. - Хлопці...
продавець знав, що нам треба.
Що тобі треба.
Кукурудза, кукурудза, кукурудза!
Одна кукурудза.
Кукурудза. Кукурудза.
- Господи, нарешті! - Хлопче, допоможи розвантажити.
Потім закінчимо.
Обережно, хлопче. Він їсть людей.
Це маєток Маккенів? Ми привезли вашого лева.
Король звірів. Гроза джунглів.
Ви купили лева? Старого лева?
Відійди, поки він тебе не покалічив чи не з'їв.
- Нащо це вам? - Брате,
це найкраща твоя ідея.
Лев'яча голова чудово виглядатиме над каміном.
Над каміном? У вас немає каміна.
Ну то буде.
Ви його застрелите?
Побачимо.
Гаразд, лев тут.
Це не можна назвати спортом.
В нашому віці це єдиний доступний вид спорту.
Волтере, підійди.
Смикнеш за сигналом.
Давай!
Привіт!
Вилазь звідти.
Агов, ти, у ящику!
Витягуй сюди свою лев'ячу дупу.
Мабуть він приручений.
Це поганий лев.
Він... хворий.
- Головне, що він живий. - Нуж-бо, стріляймо!
Це не по-спортивному - застрелити в ящику.
У нього старий...
втомлений вигляд.
Ось тобі й полювання на лева!
Чудово. Брак.
Хворий вигнанець із зоопарку.
Залишіть його для мене.
Я за ним доглятиму і дбатиму, і годуватиму коротше все зроблю.
У мене ніколи не було домашньої тварини.
Отже, малий, ти хочеш подбати про лева, вилікувати його?
Добре. Ми застрелимо його потім.
Ох і лева ти купив!
А яку ти городину придбав!
Не хвилюйся, вони не такі погані як здаються на перший погляд.
Зараз принесу тобі вечерю.
Ось так. Тепер тобі видно подвір'я.
Ти певен що він не вирветься?
Вона. Це левиця.
Я назвав її Джасмін.
Що ти зараз сказав?
Це здається гарне ім'я...для левиці.
Даруйте це забрало трохи часу.
За 40 років я такого не замовляв.
"Корм для лева"
А щоб мене!
Якщо ви зачекаєте декілька хвилин мої хлопці усе завантажать.
Я сам.
Гарте, розплатися.
Будь обережний.
М-ре МакКенна, ці мішки важать 22.6 кг.
Бери з того краю.
Ось так.
Якщо ви немічні леді хочете додому, я зараз вас відвезу.
Хабе!
П-сс!
Хлопчику!
Це ти з двома братами МакКеннами?
Я знаю що вони колишні мафіозі.
Вони втекли з мільйонами,
які вкрали в Аль Капоне.
Розкажи мені більше про Африку...
про себе і дядька Хаба, і Джасмін.
Чому такий розумний малий хоче слухати такі старі історії?
А що нам залишається робити?
На чому я...?
"Жоден работорговець або Бедуїн,
ніколи не бачив такого хороброго американця
який боровся як 20-ро людей.
Так точно, точно. Отож так сталося...
що одна з визволених Хабом жінок,
виявилася служницею принцеси.
Коли вона розповіла принцесі історію свого порятунку,
найбільше вона розповідала про американця, красеня-визволителя.
"Я мушу зустрітися з цим чоловіком!" Сказала принцеса.
Одного дня, Хаб їхав верхи вздовж Середземного моря,
і тут незвідки з'явився вершник і почав випереджати.
Але ти знаєш Хаба... він не звик до поразок.
Між ними почалось змагання.
Більшість людей казали, що Хаб накращий вершник у Північній Африці.
Але інший вершник тримався нарівні з ним.
Вони мчали вперед.
Тоді коні зіштовхнулися.
І вершники попадали у море.
Хаб схопився, готовий до всього...
як він думав.
Це була принцеса,
найгарніша жінка яку він коли-небудь бачив.
- Джасмін! - Джасмін!
Кажуть, що в наш час такого не буває,
про таке можна лише в казках прочитати,
але коли вони вперше зазирнули в очі одне одному,
присягаюся, без жартів, це правда,
сталось те, що буває раз в житті, -
кохання з першого погляду.
Ану зачекай. Якби це була правдива історія кохання
вони б одружилися і жили довго і щасливо, правильно?
Ти дозволиш розповісти усю історію?
- Добре, продовжуй. - Ну...
Все було не так просто.
Її пообіцяли іншому -
могутньому шейху із сусіднього королівства.
Він дізнався що Джасмін кохає іншого,
тому він залякав її батька,
і забрав Джасмін у своє королівство,
та замкнув її у своєму гаремі.
Вона розповіла іншим дружинам що вона ліпше помре
аніж вийде заміж за безсердечного шейха.
В неї був ніж.
Коли вона дізналася що він прийде до неї вночі,
вона вирішила вбити себе.
Що зробив дядько Хаб?
Вони одружилися і жили довго і щасливо.
Кінець.
Стривай,
якби вони жили довго і щасливо,
потім одружилися, тоді б вона була тут, з нами, правильно?
В них були діти? Де вони?
Медсестро? Що відбувається?
Сподіваюсь, нам скажуть що-небудь.
Геть з-перед моїх очей!
Де ви сховали мої кляті штани? Де мої штани?
- Вам не можна! - Віддайте мої штани!
Хто мене сюди притягнув? Хто мене сюди притягнув? Ви двоє!
Ці лікарні... що там хорошого?
Ти не досить довго там був, щоб це з'ясувати.
Гей, ти забув повернути.
- Не забув. - Дім он там.
- А я хочу туди.
Лікарю, де М-р МакКенна?
O, на жаль його немає.
Що ж, він прожив насичене життя.
Де його тіло?
Ні, його немає...він пішов.
М-р МакКенна виписався сам.
Пішов?!
Брате,
тобі слід зважати на свій вік.
Що це в біса означає?
Усе своє життя ти нічого на боявся.
То що тебе турбує?
Старість?
- Смерть? - Дідько, ні.
- Що тоді? - Марнота існування.
В молодості все мало причини
і наслідки. Все мало сенс.
Тепер життя немає сенсу.
А що ми зараз робимо? Ми садоводи.
Брате, наш час минув.
- Візьмемо пиво. - Добре.
Агов, старий,
як барбекю?
Дай мені трохи.
Хлопче, ми зайняті. Відвали, добре?
Що ти сказав?
Чудовий приклад того, про що ми говорили.
Відтоді як цього шмаркача відучили від цицьки,
він збагнув багато що, крім дисципліни.
На його думку, хоробрість і зрілість -
це вештатись в компанії нікчем
і ображати людей...
надто вихованих щоб його спинити.
Агов, ким ти себе вважаєш?
Він ще дурне дитя, Хабе.
- Хабе, не вбивай його. - Добре.
Я Хаб МакКенна.
Я воював у Двох Світових,
трьох континентальних війнах, менші я не рахував.
Я вів у бій тисячі людей,
озброєних лише шаблями, кавалерію, артилерійські і танкові війська.
Я бачив витоки Нілу,
і племена тубільців які не бачив жоден білий.
Були перемоги і поразки,
я вбив безліч людей
і кохав лише одну жінку,
з такою пристрастю яку тобі, блоха
ніколи не зрозуміти.
Ось хто я такий.
А зараз, йди додому, хлопче!
Покажимо цьому старому де раки зимують!
- Діставайте ножі. - Так.
Хлопці,
контролюйте свої підліткові гормони,
бо вони втягнуть вас у великі неприємності.
От дідько, Гарте. Я просив тебе щоб ти втручався?
Хабе, ти щойно вийшов з лікарні.
Ну, тут...тут лише четверо.
Так, але... спершу впорайся з одним.
А потім я дозволю тобі провчити трьох інших. Згода?
Так. Дивися, малий!
Тепер ви! Краще підніміть свої ножі,
вам тепер будь-яка допомога знадобиться.
- Нуж-бо, Френкі! - Дістань його.
Дістань його, Френкі, поріж його!
Ааа!
Давній трюк, відомий з книг.
Добре, добре.
Неправильно тримаєш ніж, синку. Треба не так.
Потрібно так... плавно.
- Спробуй ще раз. - Нуж-бо, Френкі.
Давай, Френкі, дістань його!
- Поріж його - Нуж-бо. Добре.
- Дістань його, Френкі, поріж його. - Так, покажи йому!
Давай, Френкі!
- Стій, стій, ааа! - Ти зламаєш йому руку!
Ви троє краще допоможіть йому.
Може допоможеш йому?
Хаб завжди дає прочухана поганцям. Цьому він сам дасть раду.
Але ж їх четверо!
Вже троє.
Давай, Хабе! Ось так мій друже!
Малий, ну як тобі? Непогано, еге ж?
- Може ти приєднаєшся? - Ні.
За 40 років я вже звик до цього.
Аааа!
Крім цього, тепер я вже розумію, що йому вони потрібні більше, ніж мені.
Давай, Хабе!
І ось такий захват.
Відпустіть будь ласка! Прошу вас!
Татку, вони ще не повернулися.
Певно тому, що Хаб тільки з лікарні,
вони їдуть дуже обережно і повільно.
Так.
Як я ненавиджу цей дім. Ненавиджу його.
Коли ці двоє вріжуть дуба,
Татку, хочу щоб ти спалив це місце вщент.
Гей, що то таке?
Грець його знає.
- Давай поламаємо! - Так.
Що це?
Якийсь мотлох!
- Мамо! - Мамо!
- Він живий! - Хто? Що сталося?
Я казала вам ніколи не брехати.
Гей, не топчіться по моїх туфлях!
Що з дядьком Хабом?
Малий, принеси трохи м'яса.
Де дядько Хаб?
Господи, певно сталася аварія.
Я хочу додому.
Зараз ти не в стані їхати додому.
Там була бійка. Дядько Хаб був неймовірний.
Лев таки намагався нас зжерти.
- Цить! - Джасмін?
О, Джасмін! Я не годував її цілий день.
Напевно вона зголодніла. Пійду нагодую її.
Ось так!
Ось, тримай Джасмін.
Джасмін?
- Там дійсно був лев. - Лев?! У вас є лев?
Він під замком. Та ні. Він намагався нас з'їсти.
- Справді намагався. - Беріть зброю!
- Геть з дороги! - Всі по зброю!
Пішли, пішли.
Джасмін?
Джасмін? Джасмін? Джасмін?
До мене. Ой!
Фу, слюнява левиця. Ні, припини.Джасмін.
Не стріляй, ти і його пораниш.
Нуж-бо. Вау!
Вони зникли.
- Напевно ми спізнилися. - Вперед.
Ви стійте. Залишайтеся.
Джасмін!
Стоп, стоп.
Вона напала на нього.
Вона почувається краще.
Відчепіться від мене!
Ми їдемо.
Ми не повернемось доки ви не спекаєтесь того монстра.
Ну що ж, левиця залишиться.
Гаразд, з мене досить. Пішли, татусю.
Татусю! Ходімо!Усі в машину.
Бувайте дядько Хабе. Бувайте дядько Гарте!
Замовкніть! Сідайте в машину.
Мені треба випити. Це був жахливий день.
Хлопці ви голодні?
- Хочете лишитися на вечерю? - А що ми їстимо?
М'ясо.
Багацько м'яса.
Вона не хоче виходити із поля.
Це поле нагадує їй джунглі які вона колись бачила.
Вона знає, що це її батьківщина.
- Я думаю вона щаслива. - Думаю так і є.
А як ти? Ти щасливий?
Що він їм розповідає?
Він саме виголошує промову під назвою
"Що треба знати хлопчині про чоловіче життя".
Роками багато людей слухало цю промову.
Багато людей.
- Він розповість цю промову мені? - О, я це гарантую.
Звісно, якщо доживе до цього часу.
Ти так і не розповів мені історію про дядька Хаба і Джасмін.
Ти не віриш в цю Африканську маячню?
Це гарна історія.
Ну, після того як ми врятували Джасмін,
минуло декілька років, дивовижних років.
Ніколи двоє людей не були такими щасливими,
такими закоханими.
Все було чудово.
Окрім одного.
- Шейх. - Шейх.
Він люто ненавидів Хаба за те, що він викрав Джасмін,
тому він назначив ціну за голову Хаба.
10 тисяч золотих монет... цілий статок
Наймані вбивці приходили з усюди.
Біжимо!
Хаб і Джасмін мали бути напоготові,
щодня і щохвилини.
Хаб знав, що йому з Джасмін не вдасться вічно втікати,
і рано чи пізно удача їх підведе.
Залишалось одне.
Тому одного дня, найманець привів Хаба, закованого в кайдани,
до фортеці шейха,
щоб отримати свої 10 тисяч золотих монет.
Що?!
Найманцеві дали багато мішків золота,
а Хаба шейх наказав
відвести до сумнозвісної Темниці 1387 тортур.
Хто цей негідник, що за гроші зрадив дядька Хаба?
То був я.
Це була пастка.
Так, це була пастка.
У темниці я дістав свою шаблю...
і сам-один здолав усіх охоронців
та звільнив Хаба, не зронивши
жодної монети.
Зачекай, зачекай.
Ти врятував дядька Хаба,
весь час тримаючи в руках сотні фунтів золота?
Ти не віриш що я вбив усіх людей і врятував Хаба?
Ну, можливо Хаб допоміг мені, трохи.
- Ух-ох. - Їх було більше.
Це був нерівний бій.
Коли все скінчилося, ми розділилися.
Кожен знав, що повинен зробити.
Нагорі в розкішній спальні
спав шейх.
Шейх прокинувся, коли Хаб зхрестив шаблі біля його горла.
Шейх був нажаханий,
але Хаб опустив зброю.
"Захищайся!" Вигукнув Хаб.
І кинув шейхові шаблю.
Шейх знав що напевно помре зараз,
що не має права просити пощади.
Але Хаб промовив,
"Двічі твоє життя було в моїх руках,
і двічі я повертав його тобі"
Наступного разу...
...твоє життя буде моїм.
І з того часу,
спроби вбивства припинилися.
Хтось казав це тому що Шейх
боїться що Хаб повернеться і вб'є його.
Інші казали через те що Хаб подарував йому життя,
шейх вчинив шляхетно - дав спокій ворогові.
Особисто я, вважаю тому що
Шейх був до біса зайнятий тим, що в його королівстві знайшли нафту.
Він став 5-ою найзаможнішою людиною у світі.
Що?! Поганець стає багатієм?
Хіба так закінчуються казки?
Я тільки розповів як все було.
- Бувайте. - На все добре.
То ось звідки у вас гроші!
- Це золото шейха? - Ну...
Так.
Тепер з цими хлопцями все буде добре.
- А з тобою? - Так.
Я почуваюся старим і виснаженим.
- Ти сьогодні багато зробив. - Так.
Тероризував лікарів і мед.сестер,
провчив розбишак, переслідував левицю...
в тебе був насичений день.
Пощастило що ті хлопці нічого непетрають у бійці.
Незабаром мене й дитина переможе.
Я буду не такий вправний у бійці.
Безпорадний!
Ти почуватимешся краще через день або два.
Так, ну що ж...
Я пійду спати. Надобраніч, малий.
Отже...
ти нарешті розповіси мені що трапилося із Джасмін?
- Ні. - Що?!
Хочеш знати що сталося із Джасмін
тоді запитай у нього.
Запитати у дядька Хаба?
Ти що скажений? Згадай що трапилося минулого разу.
Мені набридло робити всю брудну роботу.
Якщо хочеш почути кінець цієї історії,
ти повинен запитати в нього.
- Хабе? - Що?
- Аероплан? - Так, завжди його хотів.
Ти завжди казав що й ногою не ступиш на аероплан.
Ти ж не довіряєш їм, бо вони падають.
Так, ризик є, вони досить небезпечні.
У вас є інструкція або щось таке?
Так, ось вона.
Ти ж нічогісенько не знаєш в аеропланах.
Ну що ж, я навчуся. Кажу тобі.
Ага! Тут написано:
"Щоб злетіти, потягніть важіль на себе,
для посадки тисніть важіль уперед"
Я миттю підніму цю штуку в повітря.
От дідько!
Можливо це просто нове захоплення.
Можливо насправді він не хоче...
ну ти знаєш, зробити щось божевільне.
Ти так гадаєш?
Ти вже запитував?
Про Джасмін?
Краще зроби це швидше.
Якого біса?
Зараз північ.
Що таке? Що ти тут робиш?
Ти хочеш мені щось сказати?
Не мовчи.
Дядьку Хабе, що з нею сталося?
Що трапилося із Джасмін?
Я повинен знати. Я повинен.
Вона померла.
Померла при народжені. Вона і дитина.
І що ти зробив?
Повернувся до життя яке я знав...до Легіону.
Наступні 40 років я брав участь у війнах.
Тоді я постарів і приїхав сюди.
І от я тут.
Синку, ти змерз?
Тобі краще... ось.
Тобі краще...йди краще в середину.
Молодець, дякую. Молодець.
Ці історії про Африку...
про тебе...
це правда, чи не так?
- Це не важливо. - Важливо.
Навколо моєї мами завжди брехня. Я не знаю у що можна вірити.
Дідько, якщо хочеш у щось вірити, то повір у це.
Лише тому що це не правда, немає причин щоб ти не вірив у це.
Ось так.
Такі слова я кажу молодим чоловікам.
Частину цієї промови і тобі варто послухати.
Лише частину.
Є речі, не важливо правда це чи ні,
в які чоловік обов'язково має вірити.
Порядні люди в це вірять.
Честь...
сміливість і справедливість - це все.
А влада і гроші - це ніщо.
Добро завжди перемагає зло.
Я хочу щоб ти запам'ятав це, що любов...
справжня любов ніколи не вмирає. Запамятай це, хлопче.
Запам'ятай це.
І не важливо - правда це чи ні. Розумієш,
людина має вірити в такі речі,
бо вони того варті.
Зрозуміло?
Це була гарна промова.
Думаєш? Дякую.
Так...
Коли ти розповіси решту промови?
Коли ти станеш дорослим..
- Ти обіцяєш? - Хвилиночку, стривай. Хви..
Я не зможу стати гарною людиною, доки ти не розповіси мені решту промови, так?
Отже ти будеш поруч доки я виросту, щоб почути усю промову.
- Я розумію що ти намагаєшся зробити. - Ти повинен бути поруч.
- Доки я виросту... - Я все напишу.
Ні! Я хочу почути її від тебе!
Тебе тут не буде.
Ти мій дядько. Мені потрібно щоб ти був поруч і був моїм дядьком.
Як же дядько Гарт?
Ти потрібен йому.
Як же собаки і порося,
і левиця? Ти нам потрібен. Ти потрібнен мені.
- Ні, це нерозумно. - Ні, це правда!
- Ти говориш дурниці. - Це правда!
Я знаю ти сумуєш за Джасмін дуже-дуже.
Але якщо ти пійдеш,
ми сумуватимемо так само.
Це правда.
От дідько, гаразд, ти переміг.
Я залишусь поряд і буду твоїм дядьком.
Не очікуй що я радітиму через це.
Гаразд? По руках?
Ох-хх!
Охх, охх.
Ти гарний хлопчина.
Ти гарний хлопець.Ти гарний хлопець.
Волтере, Волтере!
Волтере! Готуйся.
Вам теж здається що вони крадені?
О, любий, ти такий жартівник.
Ні!
- Упс! - Ой!
Шшш, тихо!
- Мамо! - Привіт, милий.
Волтере, Волтере це Стен.
Я багато чув про тебе, Волтере.
Твої дядьки ще сплять?
Краще їх не будити.
Шшш, нуж-бо. Давай присядемо.
Ти так підріс.
Отже, Стен у нас детектив.
Справжній нишпорка як у кіно.
- Ого, справді? - Звісно, звісно.
Хочеш поглянути на мій значок?
Стен працює в Лас Вегасі. Як тобі таке?
- А як же вступ до судового коледжу? - О, я пішла звідти.
Стен хоче щоб я сиділа вдома і була дружиною і мамою.
Хіба ж це не чудово?
Волтере, я впевнена що ти знайшов де ховають гроші дядьки, так?
Навіщо це тобі?
Волте, твої дядьки підходять за описом
на двох грабіжників банків 20х-30х років.
- Ні, ви помиляєтесь. - Коли Мей розповіла про них,
я показав їй копію поліцейського рапорту.
Милий, це вони.
Вони мали зброю. Змінювали зовнішність.
Вони вкрали усі ті гроші. І вони вбивали людей...
...невинних людей.
Ні, це не вони. Це не можливо.
Любий, Стен знає що говорить.
Як щодо Джасмін?
Вона і дядько Хаб були закохані. Вони...
- В мене її фото. - Люба, як звали ту жінку
яка керувала машиною при втечі, Джасмін?
- А, так. - О, Джасмін...
...її поранили.
А вони втекли...
і лишили її помирати.
Синку, знаю це боляче.
Але вони злочинці, і вони брехали тобі.
Мій маленький!
Ти був у руках жахливих злочинців.
Ми приїхали як тільки дізналися.
Ми заберемо тебе звідси.
А зараз, я хочу щоб ти сказав Стену де гроші,
тоді ми спакуємо твої речі, добре?
Навіщо тобі знати де гроші?
Синку, поглянь на мене.
Тому що вони не їхні.
Вони крадені.
Напевно заховані десь тут, так?
Поблизу.
Ось що я скажу, давай трішки прогуляємось.
Покажеш тут усе. Що скажеш?
Ходімо.
Волте, я з твоєю мамою знайшли гарний дім.
Але, не вистачає грошей для першого внеску.
Ми можемо здати дядьків поліції за винагороду,
але тоді їх посадять.
Дорогенький, оскільки ці гроші крадені
ми маємо на них такі ж права, як і вони.
В нас буде чудова родина і ми будемо щасливі.
Волтере, хіба ж це не чудово? Ми про це завжди мріяли.
Ну, де вони?
Нуж-бо, вони старі, і в будь-якому разі скоро помруть.
Ти хочеш, щоб всі бабки прибрав до рук Дядько Сем?
Тільки скажи нам.
Хаб і Гарт не грабували банків. Вони були в Африці.
Африка! О, Волтере, будь серйозним.
Це правда! Вони були найманцями в іноземному Легіоні
і ризикували життям 40 років. Вони не могли грабувати банки!
Припини, малий. Ти ж не віриш у це, еге ж?
- Звісно ж вірю! - Ти?!
Стен має докази, а ти віриш в ці дурниці про Африку?!
Так. Так. Я вірю.
Мей, зачекай на ганку.
Ми трохи поговоримо, як чоловік з чоловіком.
Поговоримо в сараї? Що скажеш?
Нуж-бо!
Вже тепліше? Так?
Ні, відпустіть!
Нам треба поговорити відверто.
Ми можемо бути друзями або ворогами.
Мені не щастить останнім часом.
Кілька поганців створюють мені проблеми.
Мені потрібні ці гроші і я знаю вони десь тут.
Я не дозволю якомусь шмаркачеві стояти на моєму шляху.
То ким ми будемо, приятелю?
Друзями чи ворогами?
Захищайтеся.
Шо?
Де вони?!
Де гроші? Де вони?
Кажи де вони?
Де вони?!
Я чую якийсь галас.
О, Боже!
Джасмін?
О, Матір Божа! О, Матір Божа! Стене!
Вона мертва.
О Боже, він мертвий! Стен мертвий!
Ні, він живий. Я кажу про левицю.
О!
Ми відвеземо його до лікарні. Мей, піджени машину.
- Я не можу, не можу! - Мей, піджени машину!
- Давай, давай! - Гаразд, гаразд.
- Давай знімемо левицю. - Добре.
Цьому чоловіку потрібно накласти шви.
До дідька багато швів.
Що з нею сталося?
Схоже її серце зупинилося через хвилювання.
- Так. - Вона була старенькою, ти знав?
Погляньте...
Я думаю вона посміхається.
Так. Мабуть вона померла щасливою.
Вона померла на посту, це головне.
Захищаючи своє дитинча.
Вона була справжньою левицею, еге ж?
Аж до кінця.
Авжеж.
Справжня левиця джунглів.
Справжня Африканська левиця.
Ти вже спакувався?
Твоя мати скоро приїде з лікарні.
Ти можеш зачекати її на ганку.
Залишайся тут.
І не рухайся.
Ти все спакував? Де твоя валіза?
Не гавкай.
- Нагорі в моїй кімнаті. - То пішли, заберемо.
Здоров, Стене.
Знаєш Стене, тобі пощастило.
Пощастило що левиця вхопила тебе першою.
Цікаво що твої дядьки кажуть Стену.
Напевно промову "Що потрібно знати хлопцю аби стати чоловіком"
Що ж, приємно бачити що вони потоваришували.
Ти все зібрав?
Ходімо.
Коротше кажучи, Стене, ми можемо бути друзями...
... або ворогами.
Ну що ж, сподіваюсь Волтер не завдав вам клопоту.
- Ми впоралися. - Що буде з ним?
Такий чоловік не повинен бути біля твого сина.
Звичайно ж ні. Якою б я була мамою?
Я висаджу його у Лас Вегасі.
Я...я повернуся щоб...
почути усю промову якщо...
Я буду тут.
Молодець.
Дякую за і-історії
і за усе. Це...це
це значило...
дуже, дуже багато.
Я радий.
Поїхали, любий. Нам потрібно поквапитися.
От дідько.
Вона не заслоговує на такого сина.
Може найняти адвоката.
Жоден суддя не забере дитину від матері
і не віддасть двом старим дядкам.
Може вона продасть нам його. Скільки в нас грошей?
Хабе...
ми нічого не вдіємо. Він поїхав.
То куди ми їдемо?
Я казала тобі, в Лас Вегас.
А потім. Після того як висадемо Стена.
Ну, милий, Стенові потрібен догляд.
Волтере!
Що ти робиш?!
О, Боже!
Волтере! Волтере!
Волтере, стій!
Стій на місці!
Що на тебе найшло?
О, милий, ти як? В мене буде серцевий напад.
Ти хочеш вийти заміж, після усього?
О, він не такий поганий.
Трохи грубуватий, але він виправиться.
Мамо!
Він каже що кохає мене.
- Він бив тебе? - Це не твоя справа!
Ти завжди думаєш що новий хлопець усе вирішить,
але завжди обираєш невдах, а він гірший за усіх.
Волтере, в мене немає вибору.
Можливо в тебе немає.
Що?
- Мамо? - Що?
Зроби дещо для мене.
Один раз.
Зроби найкраще для мене.
Добре?
Продавець буде тут через 2-3 години.
- Яке щастя. - Еге ж.
Поглянь туди.
Добре, якщо я тут житиму,
обговоримо де-які умови.
Умови?
По-перше ви обидва залишаєтесь тут
принаймні доки я закінчу школу,
бажано й коледж.
Ви обидва відповідальні за...
участь в Асоціації батьків і вчителів, скаутські походи, Молодшу лігу,
написання шкільних творів.
Схоже що в нас немає вибору.
По-друге, ви краще дбатимите про своє здоров'я.
Більше овочів, менше м'яса.
Цікаво - чи комівояжери продають шкільне приладдя?
І по-третє,
жодних небезпечних пригод.
Жодних бійок з підлітками, ніяких аеропланів...
Ні, зажди хвилинку...
Принаймні доки я не закінчю коледж.
- Можливо довше. - Від чого ж ми тоді помремо?
Старості?
Ну...
вітаємо вдома.
- Алло? - Волтере?
- Так? - Це шериф Греді.
Боюся в мене погані новини для тебе.
Про твоїх дядьків.
Мені шкода, вони померли.
Був нещасний випадок...
це благословення що вони не страждали.
Благословення також, що вони померли одночасно.
Ти розумієш.
Я зараз тут на землі твоїх дядьків.
Тобі потрібно приїхати.
Ти маєш побачити це на власні очі.
- Волтере? - Як ти?
Нормально.
Найвищий пілотаж, вони хотіли пролетіти
крізь амбар догори дригом.
Тут вже була зграя репортерів, навіть Сі-Ен-Ен.
Уявити тільки, біплан...
часів Першої світової війни розбився, виконуючи фігури найвищого пілотажу,
керований двома 90 річними дідуганами.
жоден з них не мав ліцензії пілота...
...що ж...
...вони прожили довге, хороше життя.
І померли на посту.
Ось. Я знайшов заповіт.
"Малому завіщаємо усе.
Нехай поховає нас у бісовому саду...
... біля дурної левиці"
Агов!
В нас тут компанія.
Це тут.
Ось тут вони жили.
Все добре. Йди сюди, синку.
Йди сюди. Поглянь на це.
Поглянь на це.
Даруйте.
Ми були у Х'юстоні коли почули їхні імена в новинах,
і ми вирішили прилетіти.
Коли я був малим, мій дід розповідав мені безліч історій.
- Ваш дід? - Дуже заможний шейх.
Він любив розповідати їсторії про свою дику молодість.
Дивовижні, неймовірні їсторії про двох братів,
Хаба і Гарта МакКенів
найхоробріших і найчесніших чоловіках.
Він називав їх своїми "найбільш шанованими супротивниками"
"Єдиний чоловік який перехитрив мене"
Заждіть, то ви...
...ви знали цих людей?
Вони...вони виховали мене.
Це велика честь.
- Приємно познайомитися. - Так, взаємно.
Ого.
Ага.
Бачу вони розумно витратили гроші мого діда
Так.
Ну, тут проїжджав один комівояжер.
Отже...
ті двоє чоловіків із дідусиних історій,
насправді жили?
Так...
...вони насправді жили.
Переклад здійснено на сайті www.notabenoid.com http://notabenoid.com/book/8677/26085
Перекладачі: w2958l, Alinea, mira, RosXXX, memento, Mirqn, ravluk_y_xatci