United Airlines ohlásily přistání letu číslo 9435 z Pekingu.
Zástupce služeb pro zákazníky nechť se hlásí u východu C42.
ÚŘAD CELNÍ A HRANIČNÍ OCHRANY
Všichni návštěvníci Spojených států se seřadí u přepážek 1 až 15.
Vyplňte, prosím, formulář I-94.
- Jaký je účel vaší návštěvy? - Obchod, nebo turistika?
Jaký je účel vaší návštěvy? Obchod, nebo turistika?
- Návštěva. Nákupy. - Na shledanou.
- Turistika. - Obchod.
Jak dlouho se ve Státech zdržíte?
Ukažte mi, prosím, zpáteční letenku.
- Jaký je účel vaší návštěvy? - Obchod, nebo turistika?
Příjemný pobyt. Další.
Připravte si pro inspektora pasy, imigrační formulář I-94
a celní prohlášení.
- Připravte se. Má tušení. - Rozumím.
Vidíte tam dole tu skupinku v mikinách s Mickey Mousem?
To je čínský zájezd, přestupují do Orlanda.
Kdy jste naposledy viděli na cestě do Disney Worldu Číňany,
kteří nemají jediný fotoaparát?
Na 10 a 11 možné padělky dokladů.
Pane? Váš pas?
Děkuju.
Dobrý den, pane Navorský.
Důvody vaší návštěvy?
Obchod, nebo turistika?
PAS NEAKCEPTOVÁN
Pane, na šestce mi počítač označil pas jako zařazený do databáze.
Pane Navorský, pojďte se mnou.
Počkejte tady, prosím, pane Navorský.
Co přesně ve Spojených státech děláte, pane Navorský?
Žlutý taxík, prosím.
Odvezte mě do hotelu Ramada Inn.
Lexington 161.
Budete bydlet v Ramada Inn?
Drobné si nechte.
Znáte v New Yorku někoho?
Ano.
- Koho? - Ano.
- Ne! Znáte v New Yorku někoho? - Ano...
- Koho? - Ano.
Lexington 161...
Ukažte mi svou zpáteční letenku.
- Ne, vaši zpáteční letenku... - Ano.
Je to pouze standardní postup.
Potřebuji taky váš pas.
- Ne... - Děkuju.
Ne, pane Navorský!
To. Pas.
Tohle.
PAS
Pan Navorský? Nezlobte se, že jste musel čekat.
Jsem Frank Dixon. Ředitel celní bezpečnosti na letišti JFK.
To znamená, že pomáhám lidem s jejich imigračními problémy.
Hledáme vám tlumočníka.
Jak je to daleko? Už někoho máme?
Prý ale trochu anglicky umíte.
- Ano. - Opravdu? To je dobře.
Nevadí vám, že u toho budu jíst? Mám pro vás špatnou zprávu.
Zdá se, že vaše země pozastavila veškeré cestovní výhody
u pasů vydaných vaší vládou,
a naše ministerstvo vám zrušilo vízum,
které vám mělo umožnit vstup do Spojených států.
Tak nějak to je, ne?
Zatímco jste byl v letadle, došlo ve vaší zemi k vojenskému převratu.
Většina mrtvých patřila k prezidentské gardě.
Zaútočili na ně uprostřed noci.
Jsou toho plné zprávy.
Mezi civilisty oběti téměř nejsou, vaše rodina je určitě v pořádku.
Pane Navorský, vaše země byla napadena zevnitř.
- Republika Krakozie má nové vedení. - Krakozie! Krakozie!
Přesně tak. Myslím, že to nechápe.
Jak bych to... Dobrá. Podívejte se.
Představte si, že ty brambůrky jsou Krakozie.
- Krakozie! Ano. - Krakozie...
Takže ty brambůrky jsou Krakozie.
- A tohle jablko... - Velké jablko!
Velké jablko představuje Svobodné povstalce.
Krakozie neexistuje.
Nová vláda. Revoluce. Chápete?
Proto byly všechny lety z vaší země a zpátky odloženy na neurčito.
Nová vláda uzavřela hranice, takže váš pas a víza už neplatí.
Proto jste v současné době občanem... odnikud.
Nové doklady bude muset Amerika ověřit teprve po tom,
co bude vaší zemi uznán diplomatický statut.
Teď nemáte nárok na azyl, statut uprchlíka,
dočasné bezpečnostní vízum ani humanitární dohled,
neimigrační pracovní cestu, diplomatické vízum.
Na nic z toho nemáte nárok.
V současné době jste zkrátka...
- nepřijatelný. - Nepřijatelný.
- Nepřijatelný.
Prohlídka Velkého jablka zahrnuje Brooklynský most, Empire State
a broadwayský muzikál Kočky.
Mám pro vás další špatnou zprávu. Kočky už skončily.
Dobře. Tak teď půjdu do New Yorku. Děkuju vám.
Ne, pane Navorský. Teď nemůžu dovolit, abyste vstoupil na půdu USA.
- Krakozie. - Ani vás nemůžu poslat zpátky domů.
Teď vlastně nemáte domov. Technicky ta země neexistuje.
Je to jako Zóna soumraku. Viděl jste to někdy?
- Ano. - Dávají to u vás?
Mluvit s Tinou, Hrůza v 10 000 metrů, Ztracená existence.
To je z Krajních mezí.
Vážně? To je vlastně jedno.
Kde si můžu koupit boty Nike?
Pojďte se mnou, pane Navorský.
Mám takový problém.
Nemáte právo vstoupit do USA. A já nemám právo vás zadržovat.
Zdá se, že s takovou situací systém zkrátka nepočítal.
- Já jsem nepočítal. - Ano. Takže než to vyřešíme,
nemám jinou možnost než vám povolit vstup do tranzitní haly.
Dám vám povolení, které z vás udělá volného muže.
- Volného? - Volného...
Jste volný a můžete jít kamkoli v rámci mezinárodní tranzitní haly.
- Dobře? - Dobře.
Strýček Sam to určitě do zítřka vyřeší.
Vítejte ve Spojených státech. Skoro.
Děkuju.
Děkuju, Judgi.
MINISTERSTVO VNITŘNÍ BEZPEČNOSTI
Pane Navorský... Pane Navorský!
Tohle je mezinárodní tranzitní hala.
Tady můžete počkat. Poukázky na jídlo.
Platí ve zdejších restauracích. Vaše krakozijské peníze tu neplatí.
Telefonní karta na 15 minut.
Můžete zavolat domů.
A tady je pager, kdybychom vás potřebovali.
Musíte ho mít pořád u sebe.
Tady máte průkaz, abyste se dostal k nám do CBP. Za těmi dveřmi...
Pane Navorský? Podívejte se na mě.
Za těmi dveřmi je americká půda.
Pan Dixon si přál, abych vám vyložil,
že za ty dveře nesmíte.
Nesmíte opustit tuhle budovu. Amerika je zavřená.
Amerika zavřená.
Co já udělám?
Tady můžete dělat jen jedno, pane Navorský.
Nakupovat.
...mezinárodní síly se snaží prosadit mírové řešení.
Je ovšem otázkou, zda postižená země najde politickou stabilitu
či alespoň vedení, které si zajistí své místo na mezinárodní úrovni.
Další téma: zvažujete koupi 30m jachty?
...jako rukojmí. Doslechli jsme se také, že viceprezident byl zabit
spolu s dalšími čtyřmi členy kabinetu, 13 vojáky a 20 civilisty.
Před soumrakem vůdci povstalců obklopili státní budovy.
Krakozijská vlajka byla symbolicky
stržena z parlamentu.
Prosím vás! Prosím vás...
Zvuk! Zvuk, prosím vás!
Právě jsme se dověděli, že v Krakozii včera došlo k vojenskému puči.
Celou noc byla slyšet střelba a výbuchy.
Podrobnosti nejsou známé.
Prezident Vagobagin a jeho pomocníci byli zajati jako rukojmí.
Dobrý den, pane. Jste členem klubu červeného koberce?
Ukažte mi palubní lístek a klubovou kartu, prosím.
Je mi líto, ale tohle je soukromý salónek.
Veřejná hala je dole.
Nejmenším národem této oblasti otřáslo další politické povstání.
V 80. a 90. letech sužovaly Krakozii občanské války a krvavá povstání
KRIZE V KRAKOZII
poté, co se země vymanila z komunistické nadvlády.
TELEFONNÍ KARTA
- Prosím, pomozte... - Pozor!
Prosím! Telefon? Telefon?
Prosím vás!
POUKÁZKY NA JÍDLO
Panebože! Vy jste mi rozbil kufr!
Mám ho z Paříže! Je to můj oblíbený kufr!
To snad není pravda! Mami! Tati! Rozbil mi kufr!
- Jídlové doklady! Jídlové doklady! - Nechte toho!
Máte rezervaci?
Je mi líto, ale nikdo se nesmí dívat na moje smetí bez rezervace.
- Mám tady volno příští úterý. - Úterý!
Úterý, pondělí, úterý, středa, úterý.
Vraťte se v úterý a teď zmizte.
Sbohem.
Pardon.
Úterý.
OMLOUVÁME SE, ŽE SE ZDE PRÁŠÍ
Nestřílet!
Může v ní spát 12 lidí, Franku. Má generátor na 120 voltů,
- bar s tekoucí vodou, plynový sporák. - Já vím, vypadá skvěle.
Je to můj sen, Franku. Hrnec zlata na konci duhy.
Je to nádherná loď. Doufám, že si ji brzo pořídíš.
- Zasloužíš si ji. - Díky, Franku.
- Vážně. - Koupil jsem ji včera.
Vážně? Gratuluju!
Franku, jmenuju tě na svoje místo.
Ode dneška přebíráš povinnosti letištního komisaře,
dokud nedostaneš potvrzení z Washingtonu.
Vážně? Nevím, co na to říct.
- Je to pravda, Richarde? - Je to pravda, Franku, je.
Nedělej, že tě to překvapilo.
Už roky čekáš, až půjdu do penze nebo až to se mnou sekne.
Ne, nečekal jsem, až půjdeš do penze.
To je v pořádku.
Moje penze se stane oficiální ve chvíli, kdy tě potvrdí.
- Čekals na to už dost dlouho. - To je pravda.
Jenom si dávej pozor na inspekce.
Budu. Jsem tady už 17 let, tak...
Franku, je to místo letištního komisaře.
Lidé od tebe budou chtít vůdcovské schopnosti, musíš jít příkladem.
Co tím myslíš?
Že je to tvoje místo, tak o něj nepřijď.
Odveďte ty Kolumbijce ke slyšení.
Prověřte Číňany před deportací.
Zavolejte rodičům toho mladého z Long Islandu.
Řekněte jim, že to nebyl dobrý nápad nechat ho jet na Jamajku.
Tak se do toho dáme. Přistála Jižní Amerika a Madrid.
Za půl hodiny je chci mít pryč.
Pane Thurmane...
Po terminálu chodí muž v županu.
Já vím. Vy jste ho tam poslal.
SCHVÁLENO
Vítejte ve Spojených státech. Další!
Potřebuju vízum.
Máte zelený formulář? Bez toho to nejde.
Vezměte si ho u zdi.
Další!
Pane...
Světle zelený formulář.
Miluju New York...
ÚŘAD CELNÍ A HRANIČNÍ OCHRANY
Světle zelený.
Pane Navorský, do New Yorku se bez víza nedostanete.
Vízum nedostanete bez pasu
a nový pas bez země nedostanete.
Nemohu pro vás nic udělat.
Dal jsem vám světle zelený.
Je mi líto, promarnil jste den.
V současné době jste prostě...
- Nepřijatelný. - Ano.
ZAMÍTNUTO
Nepřijatelný.
Proč tady pořád je?
Poslal jste ho tam.
Tak proč těmi dveřmi neprojde? Proč se nesnaží utéct?
- Řekl jste mu, aby čekal. - Netušil jsem, že to udělá.
Systém s ním nepočítal. Copak někdo z takových lidí čeká?
Z ministerstva se neozvali, ale za pár dní ho snad můžeme deportovat.
Může to trvat pár dní, může to být týden, dva nebo měsíc.
Co si ten chlap myslí? Z jakého gulagu to utekl?
Chci vědět o všem, co dělá.
- Chcete ho přivést do cely? - Ne. Ukážu mu dveře.
Dobrý den.
- Máte rezervaci? - Ano. Ano, na půl desátou.
Jídelní doklady, smetí. Úterý.
Úterý... Nesnáším úterý.
Dovolíte?
Letiště jsou zvláštní místa.
Něco vám řeknu.
Něco, co nesmíte nikdy nikomu říct.
Rozumíte? Je to tajemství.
Ano.
Dnes ve dvanáct opustí stráž u těch dveří své místo
a ti, kteří je střídají, se o pět minut zdrží.
Pět minut zdrží.
Ano, o pět minut se zdrží. Ve dvanáct. Jenom dneska. Jenom jedinkrát.
Nikdo nebude hlídat ty dveře
- a nebude hlídat vás. - Amerika ne zavřená.
Ne.
Na pět minut bude Amerika otevřená.
Příjemný život, pane Navorský.
Chytit a pustit. Je to snadné. Někdy chytíte rybičku,
opatrně ji sundáte z háčku a pustíte do vody.
Pustíte ji, aby si ji mohl chytit někdo jiný.
Tak... Jdeme na to.
Odvolejte je.
Johnsone, jděte od těch dveří.
Tak jdi.
Zmiz odsud. To je ono. To jsou ty dveře.
- To je ono. - To je ono.
- Kde je? Ne, to není on. - Určitě?
Tady je.
Fajn, Viktore.
To je ono.
Copak je to tak složité? Jdi, Viktore.
Dělej. Za pár minut to bude na někom jiném.
Nechce, aby ho někdo viděl.
Já vím. Řekl jsem mu, že ho nikdo nebude sledovat.
- No tak, to je ono. - A je to.
- Zavolejte letištní policii. - Velín. Už jde.
Dovolíte?
A jsi tam. To je ono.
Asi potřebuje nakopnout. No tak, Viktore, tak jdi.
Jdi. Prostě jdi.
Co to děláš? Co to dělá? Proč klečí? On se modlí?
- Ne, zavazuje si tkaničku. - Modlí se tam v poledne?
Tak běž! Odejdi.
Kamery!
Kde je? Tak kde je?
- Doleva. - Teď byl přece u dveří.
- Musíme doleva... - Dobrý.
Počkám.
Na co zíráte? Co tu děláte? Vraťte se zase do práce! Děkuju.
Kristepane! Kruci!
- Není to vaše? Prosím... - Děkuju.
Kruci.
Vidíte? „Mokrá podlaha“.
A to jste přesně vy.
Jdu pozdě.
Buenos Aires... Nemůžu si vzpomenout, který východ to je.
Východ 24.
- Určitě? - Ano.
Díky.
Počkat!
Pro vás. Boty Payless.
Druhé patro. Rozumné podpatky.
- Ahoj, brouku. - Tady tě mám...
Podle mě je u CIA. Ze CIA ho poslali, aby na nás donášel.
Co to meleš? Vždyť ani neumí anglicky.
Kdyby se ten chlapík anglicky naučil...
Kdyby neuměl anglicky, jak by se mohl sejít s krásnou ženou?
Letuška!
A ta je taky u CIA, co?
Ne, ta vypadá jako Ruska. KGB. Dala mu podpatek ze své boty
a on jí dal nějaký papír.
- Co to bylo? Mikrofilm? - Kupón do prodejny Payless.
Určitě je to nějaký kód.
Chlape, tobě už z těch čisticích prostředků asi straší ve věži.
Varuju vás. Pozor na něj.
Určitě tady má nějaký cíl a ten cíl jsme my.
Dovolíte, člověče?
VRAŤTE ZPÁTKY ODEBERTE MINCI
Co se to děje?
To je Navorský. Vydělává čtvrťáky.
Dobrý den. Vítá vás Burger King. Co si přejete?
Drobné si nechte.
S dovolením...
Dolů, kluci! No tak, jděte!
Hodní kluci. Hodní. Děkuju...
Děkuju! Sbohem.
Vítá vás Burger King. Co si...
Krize... Krize? Krakozie. Krakozie!
Těžké boje skončily
a obě strany se připravují na dlouhou zimu.
Nyní je již jasné, že budoucnost Krakozie bude nějakou dobu nejistá.
Na obyvatele Krakozie doléhají následky této situace.
...a jídlo... Jídlo!
V Krakozii!
HOSPODÁŘSKÉ SANKCE
„Příběh z Broadwaye...“
„Obsazení populární komedie Přátelé,
která se odehrává v New Yorku.“
Priatelia... Přátelé.
Dámy a pánové, z důvodu hustého sněžení jsou dnešní lety zrušeny.
Wayne Newton dnes slaví 61. narozeniny.
Je to zázrak.
Korejská siamská dvojčata byla dnes v Miami oddělena.
Jejich šance na přežití je padesát na padesát.
Fifty fifty.
Další.
Můžu se na něco zeptat?
Proč tady čekáte každý den dvě hodiny,
když jsem vám řekla, že vám nemůžu pomoct?
Nedostanete nové vízum,
dokud nebude vaše země uznána ze strany Spojených států.
Máte dvě razítka.
- Jedno červené a jedno zelené. - Takže?
Takže... mám šanci dostat se do New Yorku fifty fifty.
Ano, to je rozhodně krásný pohled na věc, ale tak to u nás nefunguje.
Jako úřadující letištní komisař jsem na JFK vytvořil novou funkci.
Pomocná síla zajišťující přepravu zavazadel cestujících.
A co bude ta osoba dělat?
Děkuju, já už se o to postarám.
Jsem pomocná síla zajišťující přepravu zavazadel cestujících.
Žádný vozík, žádné drobáky. Žádné drobáky, žádné jídlo.
Za pár dní těmi dveřmi uteče, a tak jasně poruší odstavec 214.
Pak už se tím bude zabývat někdo jiný.
A proč na něj to porušení odstavce 214 nenavlíkneme teď?
Můžeme ho dát zavřít.
Ne, musí porušit zákon tím, že opustí terminál.
Já nelžu. Zvlášť když se chci zbavit někoho, jako je Viktor Navorský.
- Pardon. - Ahoj, zlato!
Položte to! Položte to!
Tak to položte!
Chcete mi ukrást mop! To je moje práce.
Držte se od mojí podlahy dál. A držte se dál od mého mopu!
Ještě jednou se ho dotknete, a zabiju vás!
Já jsem Enrique Cruz.
Musím s vámi mluvit.
- Chci s vámi uzavřít dohodu. - Dohodu? Jakou?
Potřebuju informace o celní úřednici Torresové.
Vy mi dodáte informace, já vám dodám jídlo.
- Co chcete vědět? - Vidíte se s ní každý den.
Chci vědět, z čeho se jí točí hlava.
Co ji rozehřeje, z čeho jí naskakuje husí kůže.
Je to divoký hřebec a vy mi ji pomůžete zkrotit.
Já jsem muž mystérie.
- Slečna Torresová je divoký hřebec? - Jmenuje se Dolores.
Když mi pomůžete získat její srdce, tak už nikdy nebudete mít hlad.
- Tak jo. - Vážně?
- Ano. - Slibujete? Dobře. Děkuju.
Co znamená „divoký hřebec“?
Dobrý den. Slečno Torresová, podle mého přítele jste hřebec.
Pane Navorský, musíte...
- Co? - Hřebec. Jako kůň.
Zůstaňte za žlutou čárou!
- To je kůň. Nádherný kůň. - Kdo to říkal?
- Máte ráda jídlo? Kamarád ho vozí. - Za žlutou čáru.
- Nejdřív si vystůjte frontu. - Zajdu si pro světlezelený.
- Světlezelený formulář. - Zase přijdu.
Řekla něco...
- hrozně důležitého. - Co? Co ti řekla?
Něco ti na tom lososovi nechutná?
- Chce to gorčicu. - Co?
Hořčice...
- Hořčice? - Prosím.
Děkuju.
Slečno Torresová, máte ráda filmy?
- Kino? - Moc ne.
- Taneční skupinu The Rockettes? - Na to nemám.
- A co máte ráda? - Setkání.
Setkání? To co?
- Setkání. - Setkání.
Scházíte se na nějakém tajném místě?
Chodí na taková setkání oblečená jako pobočník Randová.
Je trekkie!
Nejoblíbenější díl je Stroj zkázy.
Poslouchej mě, Viktore.
Musíš se jí zeptat na něco moc důležitého.
- Dobře. - Podívej.
- Já počkám. - Příjemný pobyt.
Další.
- Slečno Torresová... - Pane Navorský?
Vy muset vybrat.
Muž s penězi, nebo muž s láskou?
Jaké vybrání?
ZAMÍTNUTO
Takže měla přítele?
Jak dlouho? Dva roky?
Co se stalo?
On podvést.
- Cože? - Podvést.
Podlézt?
Podvést, podvést, podvést!
- Řekni mi, co přesně řekla. - On podvést, ona ho chytit...
- Jasně! Podváděl ji! - Ano!
My tomu říkáme kruškač. Prostě kruškač.
Jeden muž, dvě ženy,
takže...
Nacpáno. Jasné?
Dobře. Tak ji „podvedl“,
ne podlezl.
Enrique,
ty nepodvést!
- Nepodvést. - Nepodvést.
Nebudu podvádět!
Je to milé děvče. Nevydrží tvoje podvádění.
Další.
Slečno Torresová, byla jste někdy zamilovaná?
To stačí, Viktore.
Kdo je to? Kdo chce, abyste se mě na to ptal?
Je to muž mizérie.
Mizérie... Mystérie?
Ne, mizérie... Muž mizérie.
Je tak nemocný. Tak zamilován.
Ale co řekla?
No, pak řekla:
„Další!“ A teď chce, abys přišel.
Počkat... Co je?
- To pípám já! Už běžím! - Viktore! Počkej!
Řekni mi ještě...
Už jdu!
S dovolením!
Pípák pípal, tak jsem...
- Ano, vypípali jsme vás. - Chytil jsem ho a přišel.
Dobře. Něco nás napadlo.
Nedáte si něco k jídlu? Musíte mít hrozný hlad.
Žádné jídlo. Nacpaný.
Dobře.
Děkuju.
Mám pro vás dobrou zprávu.
Jakou?
Přišli jsme na to, jak vás dostat z letiště.
Jak?
No... Máme zákony, které chrání cizince
s opodstatněným strachem vrátit se do své země.
Kdybychom u vás takový strach zjistili, pak by celní oddělení
muselo zahájit urychlený odstraňovací proces.
Dostanete se před imigračního soudce a můžete zažádat o azyl.
Azyl?
Azyl. Soudy jsou ale bohužel zavaleny žádostmi o azyl,
takže byste se k soudu dostal nejspíš až tak za půl roku.
A nám by nezbývalo nic jiného,
než vás na těch šest měsíců pustit. To je zákon. Pustili bychom vás.
Správně. Čekal byste v New Yorku, až přijde vaše slyšení u soudu.
Věřte nevěřte, ale většina lidí se k soudci nikdy nedostane.
Takže můžu do New Yorku?
Ještě dnes můžete být v New Yorku.
Dostanete se tam ale jen v případě, že u vás zjistíme strach.
- Strach? - Strach.
Z čeho?
A to je na tom právě to nejlepší.
Je vlastně jedno, z čeho máte strach. Strýčkovi Samovi je to fuk.
Položím vám tedy jednu otázku, velice jednoduchou otázku.
Když na ni správně odpovíte, dostanete se z letiště ještě dnes.
Odpovím na jednu otázku...
půjdu do New Yorku.
- Dnes. - Dnes.
- Tak jo! - Dobře.
Bojíte se v současné době návratu do své země?
Ne.
Zeptám se vás ještě jednou.
- Ve vaší zemi je válka. - Ano! Válka.
Na ulicích jsou ozbrojení muži. Politická perzekuce.
Ano! To je strašné.
A kdo ví, co se ještě stane. Je to tak?
Nevinní lidé jsou vyrváni z domova a uvrženi do vězení.
V úterý! Nenávidím úterý!
Takže máte strach.
- Z čeho? - Z Krakozie.
Máte strach z Krakozie.
Krakozie?
Ne, nemám strach z Krakozie.
Mám trochu strach z téhle místnosti.
Já mluvím o bombách, o lidské důstojnosti.
O lidských právech.
Viktore, nemusíte mít strach říct mi, že máte strach z Krakozie.
Je to domov. Nemám strach z mého domova.
Tedy... Už můžu do New Yorku?
- Ne. - Ne?
- Bojím se duchů. - Děkuju.
- Bojím se Draculy. - Mockrát děkuju.
- Díky, Viktore, mějte se. - Mám strach z vlkodlaků.
- Děkuju, Viktore. - Taky se bojím žraloků.
- Viděl jsi to? - Viděl.
Proč to děláte?
V Americe nikdo nápisy nečte. Podívejte.
Je to moje jediná zábava.
Budeš grilovat? A proto tě neuvidím?
Něco ti řeknu. Vyměnila jsem si službu,
vzala jsem čtyři směny za sebou,
27 hodin jsem ve vzduchu, obletěla jsem doslova celý svět
a ty mi teď řekneš, že strávíš 4. červenec se svou ženou?
Ta ženská ohňostroj nesnáší!
Nelži mi.
Vím, že jste spolu byli minulý víkend v Římě.
Protože jsi letěl s United Airlines, Maxi.
To vždycky posloucháte cizí rozhovory?
Ne, snažím se dovolat domů.
A potom...
- Víte, proč jsou chlapi pitomci? - Ne.
MIMO PROVOZ
Protože jsou všichni lháři!
Počkejte!
Počkejte! Pozor! Mokrá podlaha!
Ať si neublížíte.
Copak to jde, když je ženatý?
Jeden muž, dvě ženy. Nacpáno.
Chcete vědět, co je nejhorší?
Nikdy jsem mu neřekla, ať se rozvede. Poslala jsem ho do poradny!
Tak nejsem úchylná?
Nakonec kopu za domácí tým!
Kéž by ten sex nebyl tak úžasný!
Chápu... Sbohem.
Víte, občas se na něj ráno dívám
přes hotelovou snídani...
Dívám se, jak luští křížovky.
A najednou mě napadne, že by to třeba mohlo vyjít.
Že k sobě patříme.
Ten muž... má vás.
Na co potřebuje křížovky?
To je můj problém.
Vždycky vidím muže takové, jaké je chci mít.
Neznáme se odněkud?
Rozumné podpatky. Boty Payless. Druhé patro.
Letíte domů?
Ne...
Můj let byl odložen. Na dlouho.
Nesnáším, když mi odloží let. Co děláte?
Chodím z jedné budovy do druhé budovy.
Mám pípák.
Podnikatelé! Nalítáte se skoro jako my.
Omlouvám se. Děkuju vám.
Co znamená „B. H.“?
Anglicky...
Viktor Navorský.
Anglicky Amelia Warrenová.
- Těší mě. - Nápodobně.
Jsem ráda, že jsem vás znovu potkala.
Máte rád italskou kuchyni?
Vím, že je pozdě, a nejspíš už máte jiný plán, ale...
kdybyste si chtěl dát večeři, můžeme si chytit venku taxíka.
Vím, kde dělají ty nejlepší cannelloni.
Nemůžu.
- Jste ženatý? - To ne.
- Přítelkyně? - Ne.
Nemůžu vyjít s vámi.
Proboha! Moc se omlouvám!
Omlouvám se!
Nejspíš vám připadám naprosto šílená.
Nechtěla jsem jíst sama. Znáte to?
Mokrá podlaha...
- To ne, já... - Prosím vás, nic nevysvětlujte.
Naďo,
co stojí cantaloni v newyorské restauraci?
Nevím. Možná patnáct babek?
- Dolarů? - Dvacet.
Za dva lidi čtyřicet.
Dva lidi čtyřicet.
Dva lidi čtyřicet dolarů.
Já vám vypomůžu?
HLEDÁME VÝPOMOC
Je mi líto, ale to místo je již obsazené.
- Bydlíte blízko? - Ano, u východu 67.
Potrpíme si totiž na přesnost. Říkal jste východ 67?
Východ 67.
To si děláte legraci!
Pomozte mi, abych vám pomohl. Nemáte číslo pojistky, řidičák?
Co adresa? Nebo aspoň telefonní číslo?
Telefon? Potřebujete? Moment. Hned přinesu telefon.
Přinesu telefon...
451-1226.
Dobře. A kdy bychom vás nejlépe zastihli?
Teď?
TOALETY
- Prosím? - Dobrý den, pane Navorský.
Ano, u telefonu Viktor Navorský. Kdo volá?
Tady je Cliff, vedoucí obchodu Discovery.
Dobrý večer, Cliffe!
- Máte se? - Dobře...
- Vyhovuje vám tahle doba? - Celý den jsem čekal na zavolání.
To místo už je, bohužel, obsazené.
Mohl byste si jít sednout někam jinam?
- Ano, musím na toaletu. - To je dobře.
Děkuju vám...
Kdo je to?
- Co jste zač? - Nikdo.
Ještě dva týdny tu nemá být nikdo. Není to nikdo z mých lidí.
Podívej se na tu lištu. Skvělá práce.
Asi patří k Harrymu. Patříte k Harrymu?
Harry si myslí, že to bude dělat?
- Tak já půjdu. - Půjdete? Kam?
- K východu 67. - K východu 67?
Tam se máme dostat až za deset měsíců!
Musí patřit k Harrymu. Když není ani můj ani tvůj...
Harry chce dokázat, že jsem nemožný.
Musím toho hajzlíka zastavit, než se dostane k východu 67.
- Jak se jmenujete? - Viktor Navorský.
Bobby, stáhni ho od Harryho. Dej ho ke mně.
Začnete v pondělí v 6:30.
Dáte mi práci?
Dobře, v 6:30. Šéfe...
CHLAZENÉ NÁPOJE
DNES O PŮLNOCI. PŘIJĎ VČAS
- Máme ravioly s humrem z Alitalie. - Prima.
Máme kaviár z ruského Aeroflotu.
Tak to přines.
Viktore!
Podívejte! Muž bez vlasti.
Pojď sem. Vítám tě.
- Našel jsem to. - To je dobře.
Posaď se.
Tady?
Tak se posaď.
- Hele! Kdo ho pozval? - Já. Potřebujeme čtvrtého, ne?
- Já s ním hrát nebudu. - Uklidni se, Gupto.
- Není to špion. - Jak to můžeš vědět?
Třeba si nahrává všechno, co říkáme.
V košili má drát a v zadku mikrofon.
- Nepřijdu kvůli němu o práci. - Dobře.
- Bude ti líp, když ho zrentgenujeme? - Ano.
Zavři oči!
- Dobrá, tak jsi čistý. - Fajn, tak jdeme hrát.
Budu mít peníze, ale v pátek.
Nehrajeme o peníze,
ale o nevyzvednuté věci ze Ztrát a nálezů.
To bys nevěřil, co všechno lidi na letišti nechají. Pojď.
Mám dvě devítky a dvě devítky.
Čtyři devítky. Děkuju.
- Pozor! - Opatrně!
- Chceme se tě na něco zeptat. - Jo, jsme prostě zvědaví.
Co je v té plechovce?
- V téhle? - Jo, viděli jsme rentgen.
Víme, že oříšky tam nejsou.
Co tam je?
To je jazz.
- Jazz? - Ano, jazz.
- Jazz? - Ano.
Víš určitě, že je tam jazz? Jestli to není blues.
- Nebo salsa. - Anebo Stevie Wonder.
- Ne, je to jazz. - Tak pánové,
dnešní hlavní cena...
Ukaž jim to, Gupto.
Našel jsem to nahoře.
Aerolinky Virgin. Salónek první třídy.
Podívejte.
A čí jsou?
Cher!
Cher?
Jako té Cher?
Jo, Cher.
Ověřil jsem si to. Byli tam svědci.
Ty kalhotky patřily Cher.
- Můžeme? - Už to dávej.
Tak se podělíme o kalhotky?
- Ne. - Ne, pokud vyhraju já.
- Tak dělej. - Moment.
Poslední výzva pro cestující letu
United Airlines do Narity.
„Nemůžeš. To je moje.“
„Občas býváš moc zmatený.“
Viktore!
Dobrý den.
- Jak se máte? - Dobře...
Chci se vám omluvit za to, co se stalo minule. Jak jsem vás pozvala.
Chlapi mě většinou chtějí plácnout přes zadek na sto honů,
a když pak po mně najednou někdo nevystartuje, nevím jak reagovat.
Co začít znovu?
- Přiletěl jste, nebo odlétáte? - Ani nevím. Obojí.
Mně to říkejte.
Napoleon?
Čtu spoustu historických knih. Jsou dlouhé, levné
a většinou jsou o mužích, kteří se snaží pozabíjet.
Něco jako 1200 stran za 9,99 dolarů. To ničím nepřebijete.
- Ale že zrovna Napoleon? - Je to jeden z mých oblíbenců.
- Víte, co Napoleona zachránilo? - Ne.
- Jeho ego. - Ego?
Jo.
Když Napoleon u Waterloo prohrál,
stáhl se na ostrov Svatá Helena.
Nikdo vlastně přesně neví, co se dělo pak,
ale já mám ráda tuhle verzi:
Má hroznou depresi a rozhodne se skoncovat se životem.
Napoleon si o sobě myslel, že má až nadlidskou sílu,
a tak si vzal šestkrát víc jedu, než bylo potřeba.
Dostal do žaludku tolik jedu, že to tělo prostě nesneslo.
Přinutí ho to zvracet a on nezemře.
Vidíte? Ego mu zachránilo život.
Možná jen potřeboval brýle.
- Na co? - Aby si přečetl na lahvičce návod.
Jed.
To je legrační, že to říkáte.
Napoleon byl prý dalekozraký.
- Tak vidíte. - No právě.
Myslím, že se nám právě podařilo přetvořit historii.
Co si o tom popovídat u oběda?
To snad není možné! Udělala jsem to znovu!
Udělala jsem to zase...
Držte se ode mě dál, Viktore.
Jsem úchylná. Nedokážu být sama ani pět vteřin.
Tak dobře.
- Tak dobře co? - Tak dobře.
Dáme si spolu oběd.
- Vy byste se mnou šel na oběd? - Jistě!
A nepoletí vám to teď?
Počkám.
- To jsem já. - Vy, ano.
Mrzí mě to, ale dostala jsem vzkaz.
Práce?
Ne.
Vy tři. Nacpáno.
Držte se ode mě dál, Viktore.
Něco se mnou vážně není v pořádku. Jsem horší než Napoleon.
Budu polykat tyhle otrávené muže, dokud se mi z nich neudělá zle.
Nejste úchylná, Amelie. To ne.
Ne, jste jen trochu... dalekozraká.
- Už musím jít. - Já musím zůstat.
- Jiná už nebudu. - Já taky ne.
Za tři dny přijde celní kontrola.
FBI a vnitřní bezpečnost projdou letiště,
dvě hodiny budou prohlížet kanceláře. Pak přijde váš pohovor.
Kolik si Navorský vydělá?
Prosím?
Kolik si vydělá? Kolik mu platí?
Určitě ho platí načerno, v hotovosti.
To je mi jasné. Kolik to dělá?
19 dolarů na hodinu.
To je neuvěřitelné. Věřil byste, že je to víc, než vydělám já?
To jsou stavby v New Yorku.
Tuhle za mnou přišel jeden chlápek.
A ptal se mě, jestli si chci taky vsadit.
Podívejte na něj.
Prý si mám vsadit, kdy Navorský odejde z letiště.
Slyšel jste o tom?
Já sázím na 3. leden.
Přiveďte ho.
Jakeu, nemá žádnou národnost. Jasné? Žádnou vlast.
Podle výkladu odstavce 212 je automaticky riziková osoba.
Chci, abys ho dal do federální vazby a odtamtud to vyřešil.
A co federální vězení?
A co jiné letiště?
Haló! Kruci!
Tahle země zadržuje tolik osob, že už vůbec nikde není místo.
Zkoušel jste FBI?
Zkoušel jsem FBI! Zkoušel jsem všechno! Nikdo ho nechce.
Mám ho odvést zpátky do terminálu?
Od nynějška tu Navorský bydlí.
Lidé, kteří sem dnes přišli, budou sledovat mě, prověřovat mě.
Ale hlavně je bude zajímat, jak je řízeno tohle letiště.
Tak jim ukážeme, proč je to nejlepší letiště ve Státech.
Každý den odbavíme na 600 letadel.
Doba odbavení letadla je asi 37 minut,
asi minuta na jednoho pasažéra...
...při vstupu do země.
Snažíme se o co největší čistotu.
- Co dovážíte? - Počítačový software.
To je opravdu hodně ořechů.
Tchyně se po nich může utlouct.
Vždycky jí jich z Brazílie musím přinést pytel.
Vaše tchyně?
Můžu jeden ochutnat?
Jak jste věděl, že nemluví pravdu?
Je ženatý? Proč nemá prstýnek?
A jestli jsou rozvedení, tak určitě nevozí nic bývalé tchyni.
Tedy nic proti tchyni, ale...
Pane?
Máme nahoře problém.
- Tak to bude muset počkat. - Tohle nepočká.
V letadle z Toronta jsme našli čtyři lahvičky léků bez povolení.
Chtěli mu ty léky vzít, ale začal vyvádět.
Asi je má pro otce.
Pane! Uklidněte se. Dejte ty zbraně pryč.
A držte se dál. Chceme vám pomoct.
- Odkud vlastně je? - Z Ruska.
Tlumočník je na letišti v Newarku. Bude tu tak za hodinu.
- Někdo se s ním musí domluvit. - Mám nápad.
Viktore?
- Viktore! - Tady!
Potřebuju, abyste mi pomohl.
Jmenuje se Milodragovič. Bydlí kousek od vaší hranice.
Možná nemluví vaším dialektem,
ale potřebuju, abyste mi překládal.
- Mám vám pomoct? Proč? - Nechci, aby se někomu něco stalo.
Ten chlap je hrozně rozrušený.
Promluvte s ním, uklidněte ho. Pustím vás pak zpátky do terminálu.
Ne. Do New Yorku.
Žádné červené razítko. Zelené. Mám zelenou.
- New York. - Dobře. Ano.
- Říkáte ano? - Ano.
Pane Milodragoviči, máme tu někoho, kdo si s vámi promluví. Prosím.
Jděte pryč!
Klid, uklidni se.
- Rozumíš rusky? - Jak, rusky? Já jsem Rus!
Tak vidíš, hlavně klid.
Tak tedy...
Dobře, řekněte mu, že na vývoz léků z této země
potřebuje vyplnit správný formulář.
Musí mít doklad o zakoupení léků.
Rozumíte mi, Viktore?
Říká, že jsou to léky pro jeho otce.
Proto jel do Kanady. Proto.
To je jedno.
To letadlo přistálo v USA, potřebuje správný formulář.
Nevěděl, že potřebuje doklad.
Nikdo mu to neřekl.
Tak mu to říkám já.
Potřebuje doklad z nemocnice, kde je jeho otec, a od lékaře v Kanadě.
Ty léky teď musí zůstat v Americe.
Musí tady zůstat.
Prosí vás.
Já vidím, že mě prosí.
Je mi to líto.
Poletíte ranním letadlem. Léky zůstanou tady.
Je mi líto.
Přidržte ho na zemi!
Děkuju, Viktore. Dobrá práce. Díky. Pojďme.
Koza!
- Co? - Koza. Lék je pro kozu.
- Pro kozu? - Ano! Lék pro kozu. Koza.
- To řekl? - Ano.
Řekl to.
Já nerozuměl. Koza.
Co mi to chcete namluvit? Že jste mu nerozuměl?
- Nejsou pro jeho umírajícího otce? - Ne.
V krakozštině zní jméno pro otce
podobně jako „koza“.
Spletl jsem se.
Proč to děláte?
Lék je pro kozu.
- Ne, není. Ne. - Ano...
Znáte imigrační formuláře.
- Ten modrý. - Modrý?
Na modrém formuláři je, že pokud je lék pro zvíře, nepotřebuje doklad.
Vy to víte. Pak by ty léky mohl přivézt.
Proč to děláte?
Vždyť ho neznáte. Neznáte pravidla.
Podívejte se na mě.
Chtěl jsem vám pomoct.
Chci, abyste se ho ještě jednou zeptal... Ne!
Chci, abyste se ho zeptal. Chci ho slyšet, jak to říká.
Chci od něj slyšet, pro koho ty léky jsou.
Prosím. Pro koho ty léky jsou?
Odpovězte mu, pane Milodragoviči. Pro koho jsou ty léky?
Dobře. Léky tu zůstanou. On ať jde. A je to.
- Tak pojďme. - Uklidněte se.
Pro kozu.
Léky pro kozu.
Léky pro kozu...
Dejte mu ty léky.
Tu kozu zbožňuje.
Myslíte si, že je to hra? Že potřebuju důvod dát vás zavřít
na dalších pět let?
Chcete válčit se mnou? To je válka s USA.
A nakonec budou lidi v Krakozii stát ve frontě na toaleťák,
zatímco my si tady můžeme utírat zadky nejměkčím kleenexem!
Bylo tam dvacet mužů.
Imigrační vytáhli zbraně.
Dixon byl připravený střílet.
Chtěli zastřelit malého muže s práškama.
Pak ale někdo vešel do místnosti a zastavil se před malým mužem.
„Dejte pryč ty zbraně,“ řekl muž.
„Dnes nikdo nezemře.“
Kdo?
- Kdo ho zachránil? - Řekni nám to!
Kdo to byl?
Navorský. Viktor „Koza“ Navorský.
TERMINÁL ROKU, TŘI ROKY PO SOBĚ
- Nevypadá to dobře, Franku. - Jednal jsem jen podle zákona.
Někdy je třeba ignorovat zákon a čísla a soustředit se na lidi.
Lidi. Já vím.
- Lidi. Soucit. To je náš základ. - Já vím.
Od Navorského by ses mohl něco přiučit.
Hlavu vzhůru, ještě není nic ztraceno.
- To je pro mě? - Ano. To je...
Ryba z Panenských ostrovů.
Pro vás.
Na zeď.
Ryba na zeď.
Proč chcete do New Yorku, Viktore?
Co je v té plechovce buráků?
Slib.
- Slib? V plechovce? - Ano, slib.
Tak já vám něco slíbím.
Je to slib muže, který tady nejspíš ztvrdne.
Od muže, který tu nejspíš ztvrdne dalších deset let.
Od této chvíle budeme partneři.
Když tady zůstanu, zůstanete i vy.
Ani krok v New Yorku neuděláte.
Ani se půdy Spojených států amerických nedotknete.
Rozumíte, co vám tím chci říct?
Ano.
Nemáte rád ryby.
Taky máte někdy pocit, že na letišti bydlíte?
Nemusíme to dělat. Můžu tě vystrčit ven v bedně.
Můžu tě poslat kamkoli v USA.
Co se schovat v mém vozíku s jídlem?
- Ne, to nemůžu. - Říkal jsi, že potřebuješ pomoct.
- To ano. - Jak se jmenuje?
Amelia Warrenová.
Myslel jsem, že hledáme cestu ven, ne dovnitř.
Radši si dej pozor. Letušky nejsou jako normální ženské.
Lítání v časových pásmech jim rozhodí biologické hodiny.
Jsou posedlé sexem, proto se pořád smějou.
Něco mám.
Já jdu. Přijdou pro nás.
Uklidni se a hlídej dveře.
Půjdete do vězení sami, beze mě.
Nevšímej si ho. Hledej.
Říkal jsi Warrenová?
Ano.
Amelia Jane Warrenová?
Jane?
To není špatné. První třída.
- Kdy se vrací? - Za tři týdny.
Amelie, nepokousala byste něco?
Nezakousla... Cantaloni?
Nezakousla?
Nepokousala? Nepokousala.
Nezakousla. Nezakousla.
Gupto, byl jsi někdy ženatý?
- Na co ses ptal? - Jestli jsi byl někdy ženatý.
Měl jsem v Indii ženu a dvě děti.
Nechal jsem je tam před 23 lety.
Proč?
Měl jsem v Madrasu malý obchod s tabákem.
Vydělával jsem tak akorát na živobytí.
Jednou přišel strážník a řekl, že mu dlužím daně.
Řekl jsem: „Dobrá.“ To se stává. A zaplatil jsem mu.
Druhý den ale přišel zase ten strážník. Chodil za mnou pořád.
A já mu platil a platil a platil.
A pak, pátý den jsem vzal nůž a bodnul ho do hrudi.
- Zabil jsi strážníka? - Minul jsem srdce.
Když mě chtěli zatknout, utekl jsem.
Takže domů nemůžeš?
Kdybych se vrátil domů, zavřou mě do vězení na sedm let.
Co když tě chytí ve Spojených státech? To by tě deportovali.
Dokud budu mít podlahu čistou a hlavu skloněnou,
nemají důvod mě deportovat.
Nikdo si nevšimne muže jako já.
Let 2703 společnosti United Airlines z Říma právě přistál u východu C43.
Měj se, Joy.
Pardon.
Je to mokré.
Koukejte, kam jdete!
Pozor!
- Amelie! - Viktore!
- Dobrý den. - Moc se omlouvám.
Málem mě zabil.
- Jste v pořádku? - Ano.
Máte pěkný oblek.
Hugo Boss.
Z výprodeje za 149,99 dolarů.
To je zadarmo.
- Napoleon? - Ano.
A Josefína.
Víte, co dal Napoleon Josefíně jako svatební dar?
Amelie?
Nepokousala byste něco?
Jídlo. Dneska večer.
- Zvete mě na večeři? - Ano.
Dobře.
- Kdy? - V době, kdy se večeří.
- Kam chcete jít? - Znám jednu příjemnou restauraci.
- Máte rezervaci? - Navorský.
Pojďte, prosím.
Děkuju.
Nevěděla jsem, že je tady nahoře terasa.
Je to tu moc hezké.
Dobrou noc.
Dovolíte...
Pardon. Dnes večer máme cannelloni nebo kuře.
- Pro mě cannelloni. - Cannelloni.
- Pardon. - Děkuju.
A pro vás, pane?
- Totéž. - Vybrali jste si opravdu dobře.
Hned se vrátím.
Jeden pro vás. Dobrou chuť.
Víte, že croissanty vymysleli v Rumunsku?
Tak povídejte.
V roce 1742 napadli Turci Bukurešť.
Byl to překvapivý útok uprostřed noci.
Jenže pekaři ve městě...
Pardon.
Co ti pekaři?
- To je fuk. Je to hloupá historka. - Ne, povídejte.
Nezlobte se, Viktore.
Všem je jedno, kdo vynalezl croissanty.
Podle mě je to úplně ukradené i Rumunům.
Mně to není jedno.
Je to historie. Pravda.
- Je mi 39. - Ne.
- Ano. - Ne.
- To je pravda. - To není možné.
Všem říkám, že je mi 33 a většina mužů si myslela, že je mi 27.
Ale je mi 39.
No a? Taky mi bylo kdysi 39.
U leteckých společností jsem začala v osmnácti.
Dělám to už přes 20 let.
A teď už si nemůžu nic namlouvat.
Takhle to bude.
Proto mám adresy v adresáři podle měst
a můj pager vždycky začne pípat uprostřed večeře.
Pager můžete vypnout.
Kéž by to šlo.
Čekám na telefon už sedm let.
Vím, že nakonec se dočkám, Viktore. Proto to s ním nemůžu skončit.
Proto žiju po hotelech a mám sbalený kufřík pro případ,
že by se se mnou chtěl o víkendu vidět.
Čekám celý život.
Ani vlastně nevím na co.
Nezlobte se.
Já žiju tady.
- Co? - Žiju v terminálu,
východ 67.
- Žijete na letišti? - Ve dne v noci.
Je to domov. Jako pro vás. Řekli mi, ať čekám,
tak čekám.
Tak to připadá těm, kteří lítají často.
Všichni čekají. Všichni.
- Na let, na schůzku... - Já nečekám na let ani na schůzku.
Na co čekáte?
To je v pořádku. Já to chápu.
Mám nápad.
- Pojďte. - Co chcete udělat?
Víte to jistě?
Naprosto. Vím to jistě.
Můžeme?
A kdy se vrátíte?
Za třináct dní. A vy?
Budu tady.
Co když se vám změní program?
Neměli bychom si dát telefonní čísla?
Ne. Budu tady.
Víte, co dal Napoleon Josefíně, když získal Bavorsko?
Povídejte.
Povězte mi to.
Já vám to ukážu. Ode dneška za 13 dní.
Co to dělá?
Já se ho ptát nemůžu. Mám mu říkat, co má dělat.
Když se zeptám, budu vypadat jako blbec.
Promiň... Musíš to pro mě udělat.
Slíbil jsem ti, že po všem tom jídle, co ti nosím, pěkně ztloustneš.
Prosím tě, udělej to pro mě. Víc už toho po tobě chtít nebudu.
ZAMÍTNUTO
Čeká na vaši odpověď ve Sbarru.
- Teď mám práci. - On počká.
KAPLE SALÓNKY
NOVOMANŽELÉ
- Jaký byl váš let? - Klidný.
Děkuju.
- Děje se něco? - Pojďte, prosím, s námi.
Děláte si legraci? Lítám tudy dvakrát do měsíce.
Pojďte za mnou, prosím.
Mám s někým schůzku.
BRÁNA C43
Při mé práci jsou důležité tři věci.
Člověk, doklady a příběh.
Když zjistíte pravdu o jednom, znáte pravdu všech tří.
Potřebuju, abyste mi pomohla najít pravdu.
Znáte muže jménem Viktor Navorský?
Ano.
Víte, proč je tady a odkud je?
Ne, jsme jen přátelé.
Všimla jste si, že má v tašce plechovku od pražených buráků?
No a?
Co byste z toho vyvodila?
Já bych udělala burákovou pomazánku.
Víme, že chce jet do hotelu Ramada Inn v Lexingtonu.
Řekl vám, proč je v New Yorku?
Ne.
- Řekl vám, kde bydlí? - Ne, potkali jsme se na letišti.
Vím jen, že je to podnikatel, věčně na cestách.
To je všechno.
- Je podnikatel? - Ano.
To vám řekl?
Amelie... Moc by mě něco zajímalo.
Jste ten typ ženy, která může mít kteréhokoli muže.
Proč Viktor Navorský?
Něco takového by muž jako vy nikdy nepochopil.
Asi vám zase uletělo letadlo. To je asi neschopná cestovka.
Posaďte se, prosím.
To není třeba, Viktore. Všichni muži lžou.
- Vám to aspoň moc nejde. - Nelhal jsem.
Řekl jste, že vám odložili let.
Neřekl jste, že ho odložili o devět měsíců!
Možná vidíte muže tak, jak je chcete vidět.
A co tedy vidím? Kdo vlastně jste?
Nepřijatelný?
Ano.
Chcete se pobavit?
Rozešla jsem se s ním.
Přišla jsem vám říct, že už v mém životě není.
Že jsem volná. Přestalo mě bavit čekat.
Aspoň to máme společné.
Amelie, víte, co dal Napoleon Josefíně, když získal Bavorsko?
Ne.
Já vám ukážu.
Pojďte.
Posaďte se.
To byl dar Napoleona Josefíně.
Tisíc vodotrysků.
To jste pro mě postavil?
Prosím vás, posaďte se. Neumáčejte se.
Nefunguje.
Mělo by to stříkat spoustu vody až do stropu.
Řekněte mi něco. Vy jste utekl z nějaké léčebny?
Jste zločinec?
Žijete tady, Viktore.
Bydlíte u východu 67. Chci vědět proč.
Já ukážu.
Můj otec.
Proboha, hlavně mi neříkejte, že v té plechovce je váš otec.
To je jazz.
Můj otec, Dimitar Asenov Navorský,
našel tuhle fotografii v roce 1958 v maďarských novinách.
Díval se prý na tu fotografii sedm dní.
Pondělí, úterý, středa...
Kdo je na ní?
Count Basie, Dizzy Gillespie, Thelonious Monk, Sonny Rollins,
Art Blakey, Max Kaminsky.
Je jich dohromady 57.
Můj otec se na tu fotografii díval sedm dní a pak dostal nápad.
Začal psát dopisy do newyorských klubů: Lickety Split, Snookie's...
Poprosil jeptišky, aby psaly anglicky. Stovky dopisů.
A pak čekal.
Čekal měsíc, týden, rok.
Můj otec čekal 40 let.
Všichni se podepsali.
Jeden za druhým.
Všichni napsali své jméno a poslali mému otci.
Všichni až na jednoho.
Benny Golson.
Saxofon.
Můj otec umřel dřív, než mu Benny Golson poslal svůj podpis.
A tak jsem mu dal slib. Já sliby držím.
Slíbil jsem mu, pojedu do New Yorku, najdu Bennyho Golsona
a poprosím, aby napsal svoje jméno do plechovky.
Celou tu dobu tady bydlíte, abyste to mohl pro svého otce udělat?
Myslím, že to možná udělal on pro mě.
Říkáte, že na něco čekáte.
A já vám řeknu: „Ano, všichni čekáme.“
Na co čekáte vy?
Na vás. Já čekám na vás.
Co je?
Válka skončila.
MÍR V KRAKOZII
Na Krakozii!
Haló, všichni! Chopte se svých skleniček!
Připijme si na mýho kamaráda Viktora „Kozu“.
Aby už nikdy o vlast nepřišel.
Amelie! Přiletěla jste dřív!
Mír! Mír! Válka... Pojďte sem!
Vidíte? Válka v Krakozii skončila!
Mír! Je po válce!
Pamatujete na mého přítele? Pracuje ve Washingtonu.
Má spoustu známých. Podívejte.
To je propustka, Viktore.
Je to zvláštní jednodenní vízum na vaše jméno.
- Vízum? Od vašeho přítele? - Ano!
Jděte do New Yorku, sežeňte poslední jméno a dejte ho do plechovky.
- Jdu do New Yorku? - Ano.
Já jdu do New Yorku!
Pojďte. Pojďte do New Yorku se mnou.
Váš přítel to pro mě udělal. Proč to pro mě udělal?
Udělal to pro mě.
Říkala jsem vám, ať se držíte ode mě dál. Ale vy jste mi nerozuměl.
- Asi jste z toho byl zmatený. - Ne. Já jsem zmatený ze všeho,
ale z tohohle ne.
Nezlobte se. Už musím jít.
Amelie, proč jdete pryč? Proč?
Víte, co dal Napoleon Josefíně jako svatební dar?
Zlatý medailon.
Na vnitřní straně bylo vyryto...
„Osud“.
Osud.
...sbíhají na ulicích i v místních hospodách.
Zpovzdálí nám mávala z vrcholu parlamentu krakozská vlajka.
- Ahoj, drahoušku. - Ahoj.
Chyběla jsi mi.
Pojď.
Další.
Viktore?
Ahoj, Dolores. Jak se dneska mám?
Copak to tam máš?
Copak to máš?
Ale ne! Není to podepsané!
Cože?
Je to zvláštní jednodenní turistické vízum.
Pro ověření autentičnosti ho musí podepsat nadřízený.
Dixon?
Ano.
Dixon.
Válka v mé zemi skončila.
Já vím. Gratuluju.
Není to zvláštní?
To je tak, když člověk moc dlouho na něco čeká.
Na jediný okamžik.
Pro mě ten okamžik přišel dnes.
Vidíte tu visačku?
To znamená, že jsem se stal celním letištním komisařem.
A to znamená, že mám neomezenou moc nad tímto letištěm.
Vaše letenka a pas.
Je čas, abyste se vrátil domů.
Strážníku Wayline, doprovoďte pana Navorského do terminálu
a postarejte se, aby nezmeškal letadlo.
Sbohem, Viktore. A hodně štěstí.
Myslím, že bych chtěl do New Yorku.
Nekomplikujte to.
Už nejsem „nepřijatelný“.
- Řekl jsem vám, že je po všem. - Jdu do New Yorku.
Opravdu to chcete udělat?
Jedu do New Yorku. Teď.
Náplní mé práce je také zbavovat se nežádoucích živlů. Pár jich tu je.
Třeba tenhle Joe Mulroy. Asi ho znáte.
Joe tady je už snad 20 let, ale prý po práci organizuje pokerové večírky
s alkoholem a marihuanou.
Chudák, přijde o penzi. Myslím, že má dokonce děti.
A pak je tady Enrique Cruz. Toho asi taky znáte.
Ukázalo se, že Enrique vodí lidi do přípravny jídla.
To je porušení bezpečnosti.
Chudák. A mám pocit, že je čerstvě ženatý.
Ale musím ho propustit.
A pak tu máme Guptu Rajana. To je uklízeč.
Ukázalo se, že ho hledají v Indii pro napadení strážníka v roce 1979.
Budu ho muset deportovat.
Pojedu domů.
- Pardon? Co jste říkal? - Pojedu domů.
Nechte je být, já odejdu.
- Dnes. - Ano.
Jestli do toho letadla nenastoupíte, půjdou všichni.
- Rozumíte? - Ano...
Dobrá.
U východu B-20 probíhá odbavování
pro let číslo 309 Air Canada do Ottawy.
- Nemusíš to udělat. - Bojuj s nimi.
- Pomůžeme ti. - Tolik ti toho dlužím.
- Pomůžu ti. - Poslechni ho, je to kamarád.
Všichni jsme tvoji přátelé. Teď jsme tvoje rodina.
Gupto.
Sbohem.
Chtěl jsi nás obelhat.
Věřili jsme, že těmi dveřmi vyjdeš ven, že se jim postavíš.
Nebojuješ!
- Válka skončila. - Tak si běž. Zmiz.
Zmizni! Vrať se domů a řekni jim, že se ti to nepovedlo.
Měl jsi Ameriku takhle blízko,
ale nenašel jsi odvahu, abys přešel odsud sem.
Jsi zbabělec.
Letí mi to na čas.
Jsi zbabělec...
- Gupto... - Je mi z tebe zle.
Co to do tebe vjelo? Uklidni se.
Lidi se po nás dívají.
Podívej se na mě.
No tak...
Asi bys měl něco vědět.
Dámy a pánové, přistál let číslo 865
United Airlines z Krakozie.
Pro cestující s letenkami na let 866 do Krakozie:
letadlo odlétá načas.
Gupto!
Jedu domů!
Ztrať se.
LET DO KRAKOZIE: ZPOŽDĚNÍ
Prosím o pozornost.
Let 866 do Krakozie bude opožděn.
Máte rezervaci?
Může mi někdo vysvětlit, co se to tam dole děje?
Jsme hned za tebou.
Viktor odchází.
- Moniko! Viktor odchází! - Já vím, jede domů.
Jde do města, předním vchodem!
Cože? Proboha!
Viktore, nezapomeň na nás.
Za všechny z obchodu Discovery ti chci dát tohohle stresíka.
Zmáčkni ho, je pro štěstí.
Digitál pro sestřenici Káťu.
Nevím, kam vlastně jedeš, ale s tímhle budeš mít nohy v teple.
- Všichni na místech? - Jsme tady.
- Jdeme na to. Zajistěte dveře. - Žlutá, její oblíbená barva.
Nezlob se, Viktore.
Zatkněte ho.
Stůjte, Viktore. Hlavně v klidu.
Vidíte ty dveře?
Ty vedou do New Yorku
a do Spojených států amerických. Otočte se.
Venku sněží a tohle se vám bude hodit.
Hodně štěstí.
Ale to ne! Ne, ne, ne...
Budeš mi chybět.
Ať tě nikde hned nezabásnou.
Zatkněte ho!
Krucipísek!
Taxi!
Děkuju.
Kam to bude?
Lexington 161.
Jeďte, prosím, po silnici Van Wyck k mostu Queensboro.
Je rychlejší než Brooklyn Queens.
- Odkud jste? - Z Krakozie. Viktor Navorský.
Já jsem Goran, z Albánie.
- Kdy jste přijel? - Ve čtvrtek.
Máme zablokovat jižní výjezd a prohledávat všechna auta?
Pane?
V 17:30 přistálo Tokio.
Na ploše jsou dvě letadla. Barcelona sedá.
Noc je ještě mladá a nás čeká 1500 lidí.
Všichni dovnitř. Všichni dovnitř,
no tak, jdeme.
- Chcete se ubytovat, pane? - Nechci se ubytovat.
Chtěl bych sem.
Musíte do haly za rohem.
Každý večer mají zvláštní nabídku a živou hudbu. Máte rád jazz?
Nejde mi odposlech.
Měli bychom slyšet dobře basy s činely.
- Mohlo by tam být víc basů. - Piano ujde.
To zvládnou.
Dáme si „Killer Joe“. Minule to vyšlo, tak to zkusíme.
- Ano? - Vy jste Benny Golson?
Ano, to jsem já.
Benny Golsone, já jsem Viktor Navorský z Krakozie.
Můj otec, Dimitar Asenov Navorský, vaši hudbu moc obdivoval.
Jazzový fanda! To je skvělé!
Podepsal byste se mi, prosím?
Můžete chvíli počkat? Musíme začít.
- Bude to jen chvilka. - Počkám.
LEXINGTON AVENUE 161
JAZZOVÁ LEGENDA
Taxi!
Kam pojedeme?
Domů.