CHARLIE ȘI FABRICA DE CIOCOLATĂ
Biletul de aur Wonka
Aceasta e povestea unui băiețel obișnuit,
pe nume Charlie Bucket.
Nu era nici mai iute, nici mai puternic, nici mai isteț decât alți copii.
Familia lui nu era bogată, nici puternică, nu avea relații...
De fapt, abia aveau ce pune pe masă.
Charlie Bucket era cel mai norocos băiat de pe lume,
dar încă nu știa asta.
Bună seara, oameni buni!
Bună, tată!
Supa e aproape gata, dragule.
Presupun că n-avem ceva în plus să punem în ea...
Nimic nu merge mai bine cu varza decât varza.
Charlie...
Am găsit ceva care o să-ți placă.
Tatăl lui Charlie lucra la fabrica de pastă de dinți din oraș.
Orele se scurgeau încet, iar salariul era mizerabil.
Totuși, din când în când, apăreau surprize.
Exact ce-mi trebuia!
Ce anume, Charlie?
Tata a găsit exact piesa care-mi lipsea.
- Ce piesă? - Capul lui Willy Wonka.
Minunat!
Seamănă leit.
- Crezi? - Să cred?
Știu sigur.
L-am văzut pe Willy Wonka cu ochii mei.
- Am lucrat pentru el. - Într-adevăr?
- Da. - A lucrat pentru el.
Mie-mi plac strugurii.
Desigur, pe-atunci eram mult mai tânăr.
Willy Wonka a început cu un singur magazin, pe strada Cherry.
Douăzeci de ani mai devreme
Dar toată lumea alerga după dulciurile lui.
- Domnule Wonka! - Da.
Ne mai trebuie tablete de Wonka
- ...și nu mai avem păsări de ciocolată. - Păsări?
Păsări!
Ei bine... Va trebui să mai facem. Poftim!
Deschide gura!
Omul era un geniu.
Știai că a inventat un procedeu de fabricare a înghețatei de ciocolată
care rămânea rece ore în șir, fără s-o bagi la congelator?
Puteai s-o lași la soare într-o zi toridă și nu curgea.
- Imposibil! - Nu și pentru Willy Wonka.
Cincisprezece ani mai devreme
N-a trecut mult și s-a hotărât să-și construiască o fabrică de ciocolată,
cea mai mare fabrică de ciocolată din lume,
de 50 de ori mai mare ca oricare alta!
Bunicule, nu fi nerușinat!
Povestește-i despre prințul indian. Sunt sigură că i-ar plăcea.
Te referi la prințul Pondycherry.
Prințul Pondycherry i-a scris o scrisoare domnului Wonka
și l-a invitat să vină tocmai în India
și să-i construiască un palat colosal, numai și numai din ciocolată.
Va avea 100 de camere
și totul va fi făcut din ciocolată amăruie sau albă.
Prințul se ținu de cuvânt: cărămizile erau din ciocolată,
iar laolaltă le ținea tot ciocolata.
Toți pereții, toate tavanele erau făcute din ciocolată.
La fel covoarele, tablourile, mobila...
E perfect în toate privințele.
Da, dar n-o să țină. Ar fi bine să începi să-l mănânci chiar acum.
Prostii! N-o să-mi mănânc palatul.
Vreau să locuiesc în el.
Dar domnul Wonka a avut dreptate, firește.
Curând după aceea, veni o zi fierbinte cu un soare arzător.
Prințul trimise o telegramă urgentă în care cerea un nou palat,
dar Willy Wonka avea și el necazurile lui.
Toți ceilalți fabricanți de ciocolată îl invidiau pe domnul Wonka
și începură să-i trimită spioni ca să-i fure rețetele secrete.
Rețetă secretă
Fickelgruber începu să facă o înghețată care nu se topea.
Prodnose inventă o gumă de mestecat care nu-și pierdea aroma,
iar Slugworth începu să facă baloane de zahăr
care se umflau peste poate.
Hoțiile deveniseră atât de mari,
încât, într-o zi, pe nepusă masă,
domnul Wonka le spuse tuturor muncitorilor lui să se ducă acasă.
Îi anunța că își închidea fabrica de ciocolată pentru totdeauna.
Închid fabrica mea de ciocolată pentru totdeauna.
Îmi pare rău.
Dar n-a închis-o pentru totdeauna. Acum e deschisă.
Uneori, când oamenii mari spun "pentru totdeauna",
se referă la "o perioadă foarte lungă de timp".
Uneori parcă aș mânca supă de varză pentru totdeauna.
- Tată! - Fabrica s-a închis pe atunci, Charlie.
Părea că va rămâne închisă pentru totdeauna.
Apoi, într-o bună zi, am văzut fum ridicându-se din hornuri.
- Fabrica prinsese din nou viață. - Ți-ai căpătat slujba înapoi?
Nu.
Nimeni n-a căpătat-o.
Dar trebuie să lucreze niște oameni acolo.
Gândește-te, Charlie! Ai văzut vreodată măcar un om?
Nu. Porțile sunt mereu închise.
Întocmai.
Dar cine manevrează aparatele?
- Nimeni nu știe, Charlie. - E un mister.
Nu l-a întrebat nimeni pe domnul Wonka?
Nu-l mai vede nimeni. Nu iese niciodată de acolo.
Singurele lucruri care părăsesc fabrica sunt dulciurile,
deja ambalate și cu adresa beneficiarului pe ele.
Aș da orice pe lume, numai să mai intru acolo o dată
și să văd ce s-a ales de fabrica aceea nemaivăzută.
Dar n-o vei face. Nu poți. Nimeni nu poate.
E un mister și așa va rămâne.
Numai de fabrica ta din dopuri de plastic te vei putea apropia, Charlie.
Hai, Charlie. E timpul să-i lăsăm pe bunici să se odihnească.
- Noapte bună, bunicule George. - Charlie...
Scaunul!
Mulțumesc, draga mea.
Noapte bună, bunicule Joe.
Noapte bună, bunico Georgina.
Nimic nu e imposibil, Charlie.
- Noapte bună! - Noapte bună, Charlie!
Într-adevăr, în noaptea aceea, imposibilul prinsese deja viață.
Dragi oameni din lumea întreagă,
eu, Willy Wonka,
am hotărât să primesc cinci copii să-mi viziteze fabrica anul acesta.
Mai mult, unul dintre ei va primi un premiu special,
mai uluitor decât v-ați putea închipui vreodată.
Cinci bilete aurii au fost ascunse
sub ambalajul obișnuit al unui număr de cinci ciocolate Wonka.
Aceste ciocolate pot fi oriunde,
în orice magazin, pe orice stradă, în orice oraș, în orice țară din lume.
Marrakesh, Maroc
New York
N-ar fi grozav să desfaci o ciocolată
și să găsești biletul auriu?
Știu, dar eu primesc numai o ciocolată pe an, de ziua mea.
Ziua ta e săptămâna viitoare.
Ai tot atâtea șanse ca oricare alt copil.
Fleacuri! Vor găsi biletul auriu
copiii care-și permit să cumpere ciocolată, zilnic.
Charlie al nostru primește una pe an. N-are nici o șansă.
Toți copiii au o șansă, Charlie.
Ascultați-mă pe mine! Cel care va găsi primul bilet auriu
va fi gras, rău de tot!
Augustus! Privește aici!
Düsseldorf, Germania.
Mâncam o ciocolată Wonka
și am simțit ceva care n-avea gust de ciocolată.
Să fie nucă de cocos?
Sau nucă obișnuită? Poate unt de arahide?
Sau nuga?
Pralină sau caramel? Sau poate firicele colorate!
M-am uitat mai bine
și am găsit biletul auriu!
Augustus, cum ai sărbătorit?
Am mâncat mai multe dulciuri!
Știam că Augustus o să găsească biletul auriu.
Mănâncă atât de multe ciocolate pe zi,
încât ar fi fost imposibil să nu găsească unul!
Arată-ne biletul!
V-am spus că o să fie un grăsun.
Ce băiețel dezgustător!
Mai sunt doar patru bilete aurii.
Acum, că s-a găsit unul, copiii o să înnebunească.
Buckinghamshire, Anglia.
Veruca! Ne spui numele pe litere, te rog?
V-e-r-u-c-a. Veruca Salt.
De cum micuța mea Veruca mi-a spus că vrea neapărat un bilet auriu,
am început să cumpăr toate ciocolatele Wonka pe care le-am găsit.
Mii de bucăți, sute de mii.
Fac afaceri cu nuci și alune, așa că le-am spus muncitoarelor mele...
Bună dimineața, doamnelor! De azi nu mai curățați alune,
ci smulgeți ambalajul de pe ciocolate.
Au trecut trei zile, fără succes. Era cumplit.
Micuța mea Veruca era tot mai supărată.
Unde mi-e biletul auriu?
Vreau un bilet auriu!
Nu puteam suporta să-mi văd fetița atât de nefericită.
Am jurat să caut neîncetat, până aveam să-i dau ce voia.
În cele din urmă, i-am găsit un bilet.
Tati, mai vreau un ponei.
E mai rea decât grăsunul.
Nu cred că a fost cinstit. N-a găsit ea biletul.
Nu-ți face griji, Charlie. Omul ăla își răsfață fiica.
Nimic nu iese bun, dacă răsfeți așa un copil.
Charlie... Eu și mama ta ne-am gândit
că poate vrei să-ți desfaci cadoul de ziua ta în seara asta.
Poftim.
Poate ar trebui să aștept până mâine dimineață.
- Pe naiba! - Tată!
Împreună, noi cei de aici avem 381 de ani. Nu mai putem aștepta.
Charlie, nu trebuie să fii foarte dezamăgit,
dacă nu...
Orice-ar fi, îți rămâne ciocolata.
Ei bine...
Asta e.
- O s-o împărțim. - Nu, Charlie.
Nu și cadoul de ziua ta.
E ciocolata mea și fac ce vreau cu ea.
Mulțumesc, dragule.
Mulțumesc, Charlie.
Să vedem cine l-a găsit!
"Al treilea bilet a fost găsit de domnișoara Violet Beauregarde."
Acestea sunt doar câteva dintre cele 263 trofee și medalii
câștigate de Violet a mea.
Eu mestec gumă, de obicei. Dar, când am auzit de biletele aurii,
am lăsat guma și am trecut la ciocolată.
E doar o fetiță foarte ambițioasă. Nu știu cu cine seamănă.
Sunt campioană mondială la mestecat gumă, juniori.
Mestec de trei luni
guma pe care o am acum în gură. Ăsta e un record.
Desigur și eu am trofeele mele. Mai toate sunt câștigate ca majoretă.
Se spune că un singur copil va primi premiul special,
copilul care va fi cel mai bun.
Nu-mi pasă cine sunt ceilalți patru. Copilul care va lua premiul voi fi eu.
Spune-le de ce, Violet.
Pentru că eu sunt o câștigătoare.
Ce fetiță înfiorătoare!
O nesuferită!
Habar n-ai despre ce vorbim.
Despre libelule?
O clipă!
Tocmai am aflat că a fost găsit al patrulea bilet auriu,
de un băiețel pe nume Mike Teavee.
Nu trebuia decât să verificați datele fabricației,
întârzierile de livrare cauzate de vreme și derivata indicelui Nikkei.
Și un retardat și-ar fi dat seama.
De obicei, nu înțeleg despre ce vorbește.
Copiii din ziua de azi, cu atâta tehnologie...
Mori! Mori! Mori!
Nu rămân copii prea mult timp.
În cele din urmă, a trebuit să cumpăr o singură ciocolată.
- Ce gust a avut? - Nu știu.
Nu pot să sufăr ciocolata.
Atunci, bine că te duci la o fabrică de ciocolată! Micuț nerecunos...
Întrebarea e cine va câștiga ultimul...
- Tată? - Da, Charlie.
De ce nu ești la lucru?
Fabrica de pastă de dinți s-a gândit să-mi dea niște zile libere.
Ca o vacanță de vară?
Sigur. Cam așa ceva.
De fapt, nu era vorba despre nici un fel vacanță.
Creșterea vânzărilor de ciocolată provocase multe carii
care făcuseră să crească vânzările de pastă de dinți.
Cu banii câștigați în plus, fabrica se hotărâse să se modernizeze,
desființându-i astfel slujba domnului Bucket.
Abia ne descurcam și-așa.
O să găsești altă slujbă.
Până atunci... O să mai lungesc supa.
Nu-ți face griji, domnule Bucket. O să se schimbe și norocul nostru.
Știu sigur.
Charlie!
Rezerva mea secretă...
Noi doi o să mai facem o încercare
să găsim ultimul bilet.
Ești sigur că vrei să-ți cheltuiești banii pe asta, bunicule?
Sigur că da. Ține!
Dă fuga la cel mai apropiat magazin
și cumpără prima ciocolată Wonka pe care o vezi.
Întoarce-te repede înapoi și o s-o deschidem împreună.
Ce băiat bun, zău așa...
Ce băiat...
Bunicule!
- Tu, primul. - Ai luat-o?
De la care capăt s-o desfacem mai întâi?
Smulge-i repede ambalajul, ca pe un bandaj!
Ai văzut că un puști din Rusia a găsit ultimul bilet auriu?
Da, a scris în ziarele de dimineață.
Fii cuminte! Hai, George!
O ciocolată Wonka delicioasă cu fondant și bezea, vă rog.
Biletul din Rusia era fals.
Ce tupeu au unii!
Știu. Să falsifici un bilet...
E biletul auriu!
Ai găsit ultimul bilet auriu al lui Wonka!
Și încă în magazinul meu!
Ți-l cumpăr. Îți dau pe el 50 de dolari și o bicicletă nouă.
Ești nebun? Eu i-aș da 500 de dolari pe bilet.
Îmi vinzi biletul tău pentru 500 de dolari, tinere?
Destul! Lăsați copilul în pace!
Ascultă! Să nu-l dai nimănui! Du-te cu el direct acasă! Pricepi?
Mulțumesc.
Mamă! Tată!
L-am găsit!
Ultimul bilet auriu e al meu!
Poftim!
Citește-l cu voce tare. Să auzim exact ce scrie acolo!
"Pe norocosul găsitor al acestui bilet auriu îl felicită domnul Willy Wonka!"
Îți strâng mâna călduros și te chem să-mi fii oaspete la fabrică
o zi încheiată!
Chiar eu, Willy Wonka, te voi conduce prin fabrică
și îți voi arăta tot ce e de văzut.
După aceea, la plecare,
vei fi condus acasă de o caravană de camioane,
fiecare plin cu atâta ciocolată câtă poți mânca.
Unul dintre cei cinci copii norocoși va primi un premiu special
care va întrece orice închipuire.
Iată instrucțiunile!
Pe 1 februarie trebuie să veniți la porțile fabricii, la ora 10 fix.
Aveți voie să aduceți un membru al familiei care să aibă grijă de voi.
Pe curând! Willy Wonka"
1 februarie...
- Adică mâine! - Nu e timp de pierdut!
Spală-te pe ochi, piaptănă-te, spală-te pe mâini,
spală-te pe dinți și suflă-ți nasul!
- Șterge-ți noroiul de pe pantaloni! - Trebuie să ne păstrăm calmul.
Mai întâi, trebuie să hotărâm cine merge cu Charlie la fabrică.
Eu. Îl duc eu. Lăsați-l în grija mea!
Ce zici, dragule? Te duci tu?
Bunicul Joe pare să știe mai multe decât noi despre asta.
Firește, cu condiția să se simtă destul de bine.
Nu. Nu mergem.
O femeie mi-a oferit 500 de dolari pentru bilet.
Sunt sigur că alții ar da și mai mult.
Avem nevoie de bani mai mult decât de ciocolată.
Tinere, vino încoace!
Sunt bani câți vrei pe lumea asta.
În fiecare zi se tipăresc alții.
Dar
sunt numai cinci asemenea bilete în întreaga lume
și nici nu vor mai fi.
Numai un prostuț l-ar da pentru ceva atât de obișnuit ca banii.
Ești prostuț?
Nu, domnule.
Atunci, șterge-ți noroiul ăla de pe pantaloni! Fabrica te așteaptă!
Tati, vreau să intru.
E 9,59, scumpa mea.
Fă timpul să treacă mai repede!
Crezi că domnul Wonka o să te recunoască?
Greu de spus. Au trecut ani buni.
Ochii pe premiu, Violet.
Intrați, vă rog!
Apropiați-vă!
Să se închidă porțile!
Dragi oaspeți,
am marea plăcere să vă urez bun venit în umila mea fabrică.
Unde sunt?
Ei bine...
Willy Wonka, Willy Wonka...
În lumea ciocolatei seamăn nu are!
Willy Wonka, Willy Wonka...
Să-l salutăm cu mic, cu mare!
E modest și isteț foc!
Abia se poate abține!
Dar atâta generozitate
nu se poate ascunde, știți bine!
Willy Wonka, Willy Wonka,
pe el îl veți cunoaște îndată.
Willy Wonka, Willy Wonka...
E geniul fabricii de ciocolată.
Un mag al tabletelor de ciocolată,
cel mai mare om care-a trăit vreodată.
Iată-l pe Willy Wonka!
N-a fost magnific?
Mi-a fost teamă să nu fie cam exagerat la jumătate, dar finalul...
Tu cine ești?
- El e Willy Wonka. - Serios?
"Bună dimineața, steluță!
Pământul te salută!"
"Dragi oaspeți, vă salut."
Bine ați venit la fabrică. Să ne strângem mâinile cu căldură!
Numele meu e Willy Wonka."
N-ar trebui să fii pe scenă?
N-aș putea vedea spectacolul prea bine de acolo. Nu, fetițo?
Domnule Wonka, nu știu dacă vă amintiți de mine,
dar am lucrat aici la fabrică.
Erai un spion din acela infam care încerca să-mi fure
munca de o viață și s-o vândă industriașilor ălora
leneși care mă copiau mereu?
Nu, domnule.
Grozav! Bine ai venit la noi!
Să-i dăm drumul, copii!
Nu vrei să știi cum ne cheamă?
Nu văd ce importanță ar avea. Veniți repede! Sunt multe de văzut.
Lăsați-vă hainele oriunde!
- Domnule Wonka, ne coacem aici. - Poftim?
Da, trebuie să păstrez căldura în fabrică.
Muncitorii mei sunt obișnuiți cu o climă extrem de fierbinte.
Nu suferă frigul.
Cine sunt muncitorii?
Toate la timpul lor.
Domnule Wonka, sunt Violet Beauregarde.
- Nu-mi pasă. - Ar trebui.
Sunt fetița care o să câștige premiul special.
Pari foarte încrezătoare în forțele tale. E important.
Sunt Veruca Salt. Îmi pare bine să vă cunosc, domnule.
Mereu am crezut că "Veruca" e un neg
care îți apare pe tălpi.
Eu sunt Augustus Gloop. Îmi place tare mult ciocolata.
Văd. Și mie.
Nu m-aș fi așteptat să avem atât de multe în comun.
Tu! Tu ești Mike Teavee.
Tu ești drăcușorul care a descoperit secretul.
Iar tu, ai avut norocul să ajungi aici. Nu?
Voi, ceilalți, trebuie să fiți...
Părinții lor.
Da! Mame și tați.
Tată?
Bine. Să continuăm!
Mi se pare mie, sau Wonka a rămas în pană de bani?
Îmi pare rău, dar nu vorbesc limba americană.
- Vrei ciocolată? - Sigur.
Atunci, trebuia să-ți aduci.
- Să fim prietene! - Cele mai bune prietene.
Sala asta e importantă.
La urma urmei, e o fabrică de ciocolată.
De ce sunt ușile atât de mici?
Ca toate aromele de ciocolată să rămână înăuntru.
Și acum aveți grijă, dragi copii!
Nu vă pierdeți cu firea,
nu vă entuziasmați prea tare...
Rămâneți foarte calmi.
E minunat!
Poftim?
Da, e foarte frumos.
Fiecare picătură din acest râu
e ciocolată fierbinte cu lapte, de cea mai bună calitate.
Cascada e extrem de importantă.
Ea amestecă ciocolata.
O omogenizează, o face ușoară și aerată.
Apropo!
Nici o altă fabrică din lume nu amestecă ciocolata într-o cascadă.
Puteți fi siguri.
Oameni buni!
Țevile acelea
aspiră ciocolata și o transportă în toată fabrica.
Mii de kilograme pe oră. Da.
Vă place pajiștea mea? Gustați niște iarbă!
Luați un fir, vă rog! E atât de delicioasă și de aspectuoasă!
Iarba se poate mânca?
Sigur că da.
Tot ce există în această sală e comestibil.
Până și eu sunt comestibil,
dar asta se numește canibalism, dragi copii,
și e o practică disprețuită de majoritatea oamenilor.
Da.
Distrați-vă!
Hai, duceți-vă!
Fiule!
Te rog!
Tată, a spus să ne distrăm.
De ce o păstrezi? De ce nu începi una nouă?
Pentru că n-aș mai fi campioană. Aș fi o fraieră, ca tine.
Tati, uite acolo!
Ce-i acolo?
E o persoană mică de statură!
E lângă cascadă!
- Sunt doi. - Sunt mai mulți.
- De unde au apărut? - Cine sunt?
Sunt oameni adevărați?
Sigur că da. Sunt Umpa-Lumpa.
- Umpa-Lumpa? - Importați direct din țara Lumpa.
- Nu există o asemenea țară. - Poftim?
Domnule Wonka, predau geografia la liceu și vă spun...
Înseamnă că știți totul despre asta. Știți că e o țară îngrozitoare.
Întregul ținut e o junglă deasă,
plină de cele mai cumplite fiare din lume.
Cornaci cumpliți, copitozauri furioși... Și viespelobalaurii aceia diabolici!
M-am dus în Lumpa, în căutare de noi arome exotice pentru dulciuri.
În schimb,
i-am găsit acolo pe Umpa-Lumpa.
Locuiau în niște colibe în copaci,
ca să scape de fioroasele vietăți care trăiau pe pământ.
Umpa-Lumpa mâncau numai omizi verzi care aveau un gust oribil.
Umpa-Lumpa căutau mereu chestii
pe care să le amestece cu omizile:
cărăbuși roșii, scoarță de copac "bong-bong"...
Toate dezgustătoare,
dar nu la fel de dezgustătoare ca omizile.
Dar hrana după care tânjeau cel mai tare era boaba de cacao.
Un Umpa-Lumpa avea noroc, dacă găsea patru boabe de cacao pe an.
Cum mai pofteau la ele!
Nu se gândeau decât la boabele de cacao.
Întâmplător, din boaba de cacao se fabrică ciocolata.
I-am spus șefului...
Vino să stai la fabrica mea!
Pot să-ți dau câte boabe de cacao dorești.
O să te și plătesc în boabe de cacao, dacă vrei!
Sunt niște muncitori desăvârșiți.
Dar vă previn: Sunt destul de șugubeți.
Mereu sunt puși pe glumă.
Augustus, scumpule, nu e bine ce faci!
Băiete!
Ciocolata mea nu trebuie atinsă de mâna omului.
O să se înece!
Nu știe să înoate!
Salvează-l!
Augustus, nu!
Augustus!
Augustus, ai grijă!
Ajutor!
A pornit.
Chemați pompierii!
Mare minune că țeava aia e atât de mare!
Nu e suficient de mare. Se oprește.
O să se înțepenească acolo.
- Mamă! - Cred că s-a înțepenit deja.
A blocat țeava.
Priviți! Vin Umpa-Lumpa!
Dați-vă la o parte, monștrilor!
Ce fac?
Cred că o să ne încânte cu o melodioară. E o ocazie specială.
De mult n-au mai avut parte de public.
Augustus Gloop, Augustus Gloop,
ești un mâncău nemaivăzut.
Augustus Gloop, lacom și rău, prostuț și nesătul mereu.
Clipa cea mare o să sosească.
Pe țeavă-n sus o să țâșnească.
Dar nu vă alarmați, copii!
Augustus Gloop nimic nu va păți!
Deși nu e un lucru de nimic...
Din țeavă va ieși "șifonat" un pic.
Roțile se-nvârt încet.
Iar ceasul țăcăne fără preget.
O să-l mai fierbem un minut
Până ce dubiile-au fugit
Și apoi îl scoatem! Măi să fie
Ce miracol! Ce grozăvie!
Ursul ăsta îndesat, băiatul lacom și necugetat,
de toată lumea-i adorat.
Căci cine-ar putea refuza
o bucată dulce de bezea?
Bravo! Excelent!
Nu sunt încântători?
- Aș spune că par să fi repetat totul. - Parcă știau că așa o să se întâmple.
Prostii!
Unde e fiul meu? Unde duce țeava aceea?
Țeava aceea duce
direct în sala în care fabric cele mai grozave
fondante cu aromă de căpșuni, glasate în ciocolată.
Va deveni o fondantă cu aromă de căpșuni, glasată în ciocolată!
O să fie vândut la kilogram pretutindeni în lume?
Nu. N-aș îngădui una ca asta. Ar avea un gust oribil.
Îți închipui un Gloop cu glazură de ciocolată Augustus?
Nu l-ar cumpăra nimeni.
Vreau s-o duci pe doamna Gloop în sala cu fondante. Da?
Ajut-o să-și găsească fiul.
Ia un băț lung și înfige-l în butoiul pentru omogenizarea ciocolatei.
Domnule Wonka!
De ce Umpa-Lumpa i-au rostit numele lui Augustus în cântecul lor?
Improvizația e floare la ureche. Oricine o poate face.
Tu, fetițo, spune ceva!
- Orice. - Gumă de mestecat.
Guma de mestecat e scârboasă. Nu știu pacoste mai nesănătoasă.
Vezi? E exact același lucru.
Ba nu.
N-ar trebui să mormăi.
Nu înțeleg o vorbă din ce spui.
Să ne continuăm turul.
- Umpa-Lumpa chiar glumeau, bunicule? - Bineînțeles!
Băiețelul acela n-o să pățească nimic.
Ce e atât de amuzant?
Cred că râd din cauza afurisitelor de boabe de cacao.
Știați că ciocolata are o substanță
care eliberează endorfinele și face oamenii să se simtă îndrăgostiți?
Nu mai spune!
Toată lumea la bord!
Înainte!
Poftim!
Gustă din asta! O să-ți facă bine. Pari mort de foame.
- E grozavă. - Pentru că e amestecată de cascadă.
Cascada e cea mai importantă.
Amestecă ciocolata, o omogenizează și o face ușoară și aerată.
- Apropo! Nici o altă fabrică din lume... - Ai mai spus asta.
- Sunteți cu toții cam scunzi. Nu? - Da. Suntem copii.
Asta nu e o scuză. Eu n-am fost niciodată atât de scund.
- Ai fost și tu odată. - Ba nu. Știi de ce?
Îmi amintesc perfect că-mi puneam o pălărie pe vârful capului.
Uite ce brațe scurte ai tu! N-ai ajunge cu ele la vârful capului.
Îți amintești cum era când erai copil?
Cum să nu?
Oare?
Dar Willy Wonka nu se mai gândise la copilăria lui, de ani întregi.
Ne dați ori nu ne dați?
Pe cine avem aici?
Pe Ruthie, pe Veronica, Terrance!
Cine e acolo sub cearceaf?
Micuțul Willy Wonka!
Willy Wonka era fiul celui mai renumit stomatolog din oraș,
Wilbur Wonka.
Să vedem ce pagube ai produs anul acesta.
Caramele.
Ți s-ar lipi de aparatul dentar, nu-i așa?
Acadele.
Le spunem și "carii pe băț".
Mai sunt
și toate
bomboanele astea de ciocolată...
Săptămâna trecută am citit într-un buletin medical foarte important
că unii copii sunt alergici la ciocolată.
Îi mănâncă nasul din cauza ei.
Poate că eu nu sunt alergic.
Aș putea să gust o bucată.
Serios?
De ce să riști?
Domnule Wonka! Domnule Wonka,
- ...ne îndreptăm spre un tunel! - Da.
Cu toată viteza înainte!
- Cum văd pe unde merg? - Nu văd.
Nu se știe unde merg.
Aprindeți luminile!
Oameni buni, fiți atenți!
Trecem pe lângă niște săli foarte importante.
Cremă de lapte
Cremă de cafea
Cremă pentru păr
La ce folosești crema pentru păr?
Ca să nu mi se deshidrateze părul.
- Frișcă bătută. - Întocmai!
N-are nici un sens.
Dacă vrei să știi, fetițo,
frișca bătută e bătută numai dacă a fost bătută bine.
Toată lumea știe asta.
Jeleuri glazurate
Opriți barca! Vreau să vă arăt ceva.
Camera de invenții
Asta e cea mai importantă sală din întreaga fabrică.
Distrați-vă, dar nu atingeți nimic!
Dați-i drumul!
Domnule Wonka, ce-i asta?
Să-ți arăt!
Mulțumesc.
Astea sunt biluțe de zahăr candel nemuritoare.
Sunt pentru copiii care au foarte puțini bani de buzunar.
Poți să sugi bomboanele astea tot anul, fără să se micșoreze.
- Nu e grozav? - Sunt ca guma de mestecat.
Nu. Guma e pentru mestecat.
Dacă ai încerca să mesteci așa ceva,
ți-ai rupe toți dințișorii.
Au un gust nemaipomenit.
Astea sunt bomboane Toffee pentru păr!
Dacă înghiți o năzdrăvană din asta,
peste exact o jumătate de oră,
o să-ți crească o claie de păr nou-nouță pe căpățână.
Și mustață. Și barbă!
Cine-și dorește barbă?
Hipioții. Folkiștii și motocicliștii.
Toți tipii ăia relaxați, șmecheri, sofisticați și ca lumea.
Ești tare, fratele meu. Știi care-i treaba?
Pricepi ce cânt aicea?
Bate palma, frate!
Din păcate, amestecul nu e gata.
Un Umpa-Lumpa l-a testat ieri...
Cum te mai simți azi?
Arăți grozav!
Priviți!
Asta e tot?
Știi măcar ce e?
- E gumă de mestecat. - Da.
E o lamă din cea mai senzațională gumă din univers.
Știți de ce?
Pentru că guma asta ține loc de o masă cu trei feluri de mâncare!
De ce ar dori cineva o asemenea gumă?
Va duce la desființarea tuturor bucătăriilor și a gastronomiei.
O lamă din Guma de Mestecat Vrăjită a lui Wonka și nu veți mai avea
nevoie de mic dejun, prânz sau cină!
Ea înlocuiește supa de roșii, friptura de vită și plăcinta cu afine.
Pare ceva minunat.
- Pare ceva ciudat. - Pare guma mea preferată.
Mai bine n-o gusta! Mai sunt vreo două detalii...
Sunt campioană mondială la mestecat gumă. Nu mă tem de nimic.
- Cum e, scumpo? - Uimitor!
Supă de roșii! Simt cum îmi arde gâtlejul!
Scuip-o!
- Domnișoară, mai bine ai... - Își schimbă gustul!
Friptură de vită cu cartofi copți,
- ...crocanți și cu unt! - Mestecă în continuare!
Fetița mea va fi prima fetiță din lume care se va sătura cu o simplă gumă.
Da. Sunt doar puțin îngrijorat că...
Plăcintă cu afine și înghețată!
- De asta mi-era frică. - Ce se întâmplă cu nasul ei?
Se albăstrește.
Nasul tău e violet.
Cum adică?
Violet, devii violetă!
- Ce se întâmplă? - V-am spus că încă n-am nimerit-o.
Are un efect ciudat când dai de gustul desertului.
Plăcinta cu afine e de vină.
Îmi pare foarte rău.
Mamă? Ce mi se întâmplă?
Se umflă!
Ca o afină.
Am încercat-o pe 20 de Umpa-Lumpa și toți s-au transformat în afine.
Ciudat!
Fiica mea nu poate fi o afină.
Cum o să mai concureze?
Puteți s-o expuneți la un târg rural.
Luați aminte, mici și mari,
la povestea lui Violet Beauregarde.
Fetiței ăsteia nici că-i pasă
Că mestecă, mestecă,
mestecă, ziua întreagă!
Mestecă ziua întreagă!
Mestecă, mestecă, ziua întreagă!
Mestecă întruna,
până-ntr-o zi
când mușchii feței ei nu vor mai fi.
Până când din fața-i bălăioară o bărbie uriașă
o să-i ias-afară.
Mestecă, mestecă, ziua-ntreagă!
Mestecă, mestecă, ziua întreagă!
Ani și ani a mestecat
Până când fălcile i s-au modificat.
Și-odată când din fălci a dat
În două ele limba i-au tăiat.
De aceea tot încercăm neîncetat
s-o salvăm pe domnișoara Beauregarde.
Mestecăm, mestecăm, ziua-ntreagă!
Mestecăm, mestecăm, ziua întreagă!
Domnule Wonka!
Rostogoliți-o pe domnișoara Beauregarde în barcă
și duceți-o la sala pentru stoarcere, îndată.
La sala pentru sucuri? Ce-o să-i facă acolo?
O s-o stoarcă.
Ca pe un coșuleț...
Trebuie să stoarcem tot sucul din ea, imediat.
Mamă, ajută-mă, te rog!
Veniți!
Să ne grăbim!
Fără barcă, va trebui să ne mișcăm de două ori mai repede,
ca să respectăm programul.
Sunt prea multe de văzut.
- Domnule Wonka... - Da.
De ce v-ați hotărât să acceptați oaspeți?
Ca să vadă fabrica, desigur.
De ce acum? De ce numai cinci?
Ce-i cu premiul ăla special și cine îl primește?
Cel mai bun premiu e o surpriză.
Violet o să rămână afină toată viața?
Nu. Sau poate. Nu știu.
Dar asta pățești, dacă mesteci gumă toată ziua. E dezgustător.
Dacă nu-ți place deloc guma de mestecat, de ce o fabrici?
Repet: n-ar trebui să mormăi. Începi să mă întristezi.
Ții minte primul dulce pe care le-ai mâncat?
Nu.
De fapt, Willy Wonka își amintea care fusese primul lui dulce.
Iertați-mă. M-am întors în timp pentru o clipă.
Înțeleg.
Vi se întâmplă des?
Din ce în ce mai des.
Azi...
Asta e o sală despre care știu totul.
Domnule Wonka, eu fac afaceri cu nuci și alune.
Folosiți tehnologia Havermax 4.000 pentru curățare?
Nu.
Ești tare ciudat.
- Veverițe! - Da, veverițe.
Sunt special dresate ca să decojească nucile.
De ce veverițe și nu Umpa-Lumpa?
Numai veverițele pot scoate întregi nucile din coajă, de fiecare dată.
Vedeți cum le ciocănesc să vadă dacă nu sunt seci?
Priviți!
Cred că a găsit o nucă seacă.
Tată, vreau o veveriță.
Fă-mi rost de una. O vreau!
Veruca, ai atâtea animale minunate!
N-am acasă decât un ponei, doi câini, patru pisici, șase iepurași,
doi peruși, doi canari, un papagal verde, o broască țestoasă
și un hamster tâmpit! Vreau o veveriță!
Bine, draga mea.
Tati o să-ți ia o veveriță cât de curând.
Nu vreau orice veveriță. Vreau una dresată.
Bine.
Domnule Wonka. Spuneți-mi cât vreți pe una dintre veverițele dumneavoastră!
Nu sunt de vânzare. Nu poate să ia nici una.
Tati!
Îmi pare rău, draga mea,
dar domnul Wonka nu e om de înțeles.
Dacă nu-mi iei tu o veveriță, mi-o iau singură.
Veruca!
Fetițo!
Veruca, vino înapoi imediat!
Fetițo...
Nu atinge nucile veverițoiului!
O să înnebunească!
O să fii al meu.
Veruca!
Să găsim o cheie.
Nu e asta.
- Tati! - Veruca!
Nu!
Asta e.
Ba nu.
Tati, fă-le să înceteze!
Ce fac?
O încearcă să vadă dacă e cap sec.
Doamne! Chiar e cap sec.
Veruca!
Tati!
Unde o duc?
Unde ajung toate nucile seci. La toboganul pentru gunoi.
Unde duce toboganul?
La incinerator.
Nu vă faceți griji! Nu aprindem focul decât marțea.
Azi e marți.
Există o șansă să nu aprindă azi focul.
S-ar putea să se fi înțepenit pe tobogan chiar la intrare
și atunci, trebuie doar să băgați mâna și s-o scoateți de acolo.
Veruca Salt, micuța fiară
Pe tobogan a vrut să zboare.
Și va lega în drumul ei
Cu totul alte prietenii.
Cu totul alte prietenii...
Un cap de pește tăiat cu hărnicie,
în zori, la pescărie.
Și-o stridie dintr-o supă groasă,
O friptură veche și cam ațoasă
Și multe alte fleacuri, zău,
Care miros destul de rău.
Pe-aceștia fata-i va întâlni
Pe tobogan când s-o găsi.
Pe-aceștia fata-i va întâlni...
Cine în coarne i-a suflat?
Cine mofturile i le-a respectat?
Cine-a făcut-o atât de urâcioasă?
Cine-s vinovații acasă?
Cine-i de vină?
Ce păcat!
Mămica, sigur... Și dragul de tăticul!
Serios? Bine.
Tocmai mi s-a spus că incineratorul e defect.
Jos îi așteaptă gunoiul strâns de trei săptămâni. O să cadă pe moale.
Ce veste bună!
Da.
Să mergem mai departe!
Nu știu de ce nu m-am gândit
că liftul e cel mai eficient mijloc de transport
cu care ne putem deplasa prin fabrică.
Nu pot exista atâtea etaje.
De unde știi tu, istețule?
Ăsta nu e un lift obișnuit care merge în sus și-n jos.
Merge și lateral, alunecă la stânga și la dreapta
și pe unde nu gândești.
Apeși pe oricare buton și... Ai zburat!
Priviți!
Doamnelor și domnilor, bun venit pe muntele de fondant!
Despre asta n-aș vrea să vorbesc.
Aici e Spitalul pentru Arsuri și Păpuși.
E relativ nou.
Birourile administrative!
Bună, Doris!
De ce nimic n-are rost aici?
Dulciurile nu trebuie să aibă un rost.
De aceea sunt dulciuri.
E o prostie!
Dulciurile sunt pierdere de timp.
Fiul meu nu va ajunge fabricant de ciocolată!
Atunci, o să fug
în Elveția, în Bavaria,
în adevăratele capitale ale dulciurilor!
N-ai decât!
Dar eu n-o să mai fiu aici când o să te întorci.
Regret, băiete.
Închidem pe timpul nopții.
Vreau să-mi aleg o sală.
Te rog!
Camera pentru televiziune
Veniți!
Puneți-vi-i repede și nu-i scoateți, orice-ar fi!
Lumina asta poate să vă ardă ochii în orbite
și nu vrem una ca asta. Nu?
Asta e sala de testare a genialei mele invenții mele de ultimă oră,
ciocolata pentru televiziune.
Într-o bună zi, m-am gândit:
"dacă televiziunea poate descompune o imagine"
în milioane de fărâme, pe care s-o propulseze apoi în eter,
ca să fie recompusă la celălalt capăt,
eu de ce n-aș putea face la fel cu ciocolata?
De ce să nu trimit o adevărată tabletă de ciocolată
"prin televizor?"
Nu vreau s-o ating! Nu mă îndrept într-acolo!
Pare imposibil.
Este imposibil.
Nu înțelegi nimic din știință.
În primul rând, e o diferență între unde și particule.
În al doilea rând, pentru a transforma energia în materie,
ți-ar trebui nouă bombe atomice.
Iar mormăi!
Zău așa, nu înțeleg o vorbă din ce spui.
Acum voi trimite o ciocolată de la un capăt al sălii
la celălalt, prin intermediul televiziunii.
Aduceți ciocolata!
Trebuie să fie foarte mare. Știți că, la televizor,
un om normal e cam atâtica.
Principiul e același.
A dispărut!
V-am spus eu. Acum ciocolata străbate aerul de deasupra noastră,
într-un milion de fărâmițe minuscule.
Veniți încoace!
Priviți ecranul!
Apare!
Priviți!
- Ia-o! - E doar o imagine pe un ecran.
Fricosule!
Ia-o tu!
Hai, întinde mâna și ia-o!
Hai!
Sfinți din ceruri!
Mănânc-o!
O să fie delicioasă. E aceeași ciocolată,
numai că s-a micșorat un pic în timpul călătoriei.
E grozavă.
E o minune.
Închipuiți-vă că stați la televizor
și dintr-o dată, apare o reclamă:
"ciocolata lui Wonka e cea mai bună din lume.
Dacă nu ne credeți, încercați una chiar dumneavoastră."
Întinzi mâna, pur și simplu, și o înhați!
Ce ziceți de asta?
Poți să transporți și alte lucruri?
Cereale pentru micul dejun, de pildă?
Ai idee din ce sunt făcute cerealele?
Din surcelele alea pe care le găsești în ascuțitori.
Dar le-ai putea trimite la televizor, dacă ai vrea?
- Sigur că da. - Dar oamenii?
De ce să transport oameni prin televizor? Nu sunt prea gustoși.
Nu-ți dai seama că ai inventat un aparat de teleportare?
E cea mai mare invenție din lume,
iar tu te gândești numai la ciocolată.
Liniștește-te, Mike.
Domnul Wonka știe despre ce vorbește.
Ba nu. Habar n-are.
Se crede genial, dar e un idiot!
Eu, însă, nu sunt.
Băiețel!
Nu-mi încerca răbdarea!
A dispărut.
Să ne uităm la televizor, să vedem ce-i acolo.
Sper să nu fi rămas în urmă bucățele din el.
Cum adică?
Uneori, numai jumătate din bucățele își croiesc drum până aici.
Dacă ar fi să alegi numai jumătate din fiul tău, la care te-ai opri?
Ce întrebare e asta?
Nu era nevoie să te răstești la mine. Era doar o întrebare.
Verifică pe fiecare canal. Încep să mă neliniștesc.
- Uite-l! - Mike!
Lucrul cel mai important
pe care l-am învățat vreodat'
e că, atunci când avem copii și îi îngrijim cu spor,
să nu-i lăsăm niciodată să se apropie de televizor.
Sau și mai bine,
nu aduceți
în casă drăcia aia dubioasă!
Televizorul te doboară.
Imaginația ți-o omoară.
Îți vei vedea copilul orb și amorțit.
Prostit!
Nu va mai înțelege un basm sau un tărâm vrăjit.
Nici un tărâm vrăjit!
Creierul lui e moale ca aluatul.
Nu-și mai bate capul cu gânditul.
Nu mai gândește defel. Doar ochii-s de el!
Când ne gândim la Mike Teavee,
cu multă durere putem a rosti
că va trebui să vedem dacă va supraviețui!
Cu multă durere putem a rosti
că va trebui să vedem
dacă va fi adus la forma lui dintâi.
Și dacă nu putem
Învățătură de minte îi va fi.
Să-l ia cineva de-acolo!
Ajutor!
Slavă Domnului! E teafăr.
Teafăr? Ce tot spui acolo?
Trimite-mă pe traseul invers!
Nu există nici un traseu invers.
Asta e televiziune, nu telefonie.
Și ce propui?
Nu știu.
Dar băiețeii sunt foarte flexibili. Ca un cauciuc.
Să-l punem în aparatul pentru întins caramele!
Aparatul pentru întins caramele?
A mea a fost ideea asta.
O să fie tare slăbuț.
Da.
Aparatul pentru întins caramele.
Duceți-l pe domnul Teavee și pe
băiețelul lui la aparatul pentru întins caramele.
Să ne continuăm vizita!
Mai sunt atâtea de văzut!
Câți copii au mai rămas?
Domnule Wonka, numai Charlie a mai rămas.
Ești singurul?
Da.
Ce s-a întâmplat cu ceilalți?
Băiete dragă, înseamnă că ai câștigat!
Te felicit din toată inima.
Sunt încântat!
Am avut o bănuială de la bun început. Bravo ție!
Nu trebuie să zăbovim prea mult.
Mai sunt atâtea de făcut până la sfârșitul zilei!
Din fericire, avem liftul cu care vom ajunge rapid...
la destinație.
Veniți!
"Sus și afară?" Asta ce sală mai e?
Țin-te bine!
Doamne sfinte!
Va trebui să mergem mult mai repede, altfel, n-o să-l străpungem.
Ce să străpungem?
Visez să apăs pe butonul ăla de ani întregi.
Am pornit! Sus și afară!
- Vreți să spuneți... - Da, vreau!
Dar e din sticlă.
Se va sparge în milioane de bucăți.
Augustus, te rog, nu-ți ronțăi degetele!
Dar sunt atât de gustoase!
Uite, mamă! Acum sunt mult mai flexibilă!
Da. Dar ești albastră.
Tati, vreau un lift de sticlă zburător.
N-ai să primești decât un săpun la baie. Nu mai discutăm.
Dar îl vreau!
Unde stai?
Acolo, în căsuța aceea.
Când crezi că o să se întoarcă?
Greu de spus, draga mea.
Cred că bate cineva la ușă.
Bună, mamă!
Mamă, tată! Ne-am întors!
Charlie!
Dumnezeule!
El e Willy Wonka. Ne-a condus până acasă.
Am văzut.
Voi trebuie să fiți...
- Părinții băiatului? - Da.
Spune că Charlie a câștigat ceva.
Nu orice.
Cel mai neobișnuit "ceva" dintre toate câte s-au văzut.
O să-i dau acestui băiețel întreaga mea fabrică.
Glumiți!
Nu. E adevărat.
Acum câteva luni, pe când îmi împrospătam tunsoarea
la jumătatea anului,
am avut o revelație foarte stranie.
În firul acela argintiu,
mi-am văzut răsfrântă munca de o viață:
fabrica mea, iubiții mei Umpa-Lumpa.
Cine o să le poarte de grijă după ce eu n-o să mai fiu?
Am înțeles în clipa aceea că:
trebuie să-mi găsesc un moștenitor.
Și l-am găsit, Charlie.
Tu ești acela.
De aceea ai trimis biletele aurii.
Ce sunt ăia Umpa-Lumpa?
Am invitat cinci copii la fabrică.
Cel mai bun copil avea s-o câștige.
Tu, Charlie.
Ce zici?
Ești gata să lași totul în urmă și să vii cu mine la fabrică?
Sigur că da!
Dacă poate veni și familia mea.
Dragul meu băiețel, nici nu poate fi vorba!
Nu poți conduce o fabrică de ciocolată
cu familia pe capul tău, ca o pacoste. Fără supărare.
Nici vorbă. Nemernicule!
Un fabricant de ciocolată trebuie să fie liber,
să-și urmeze visul. Oricare-ar fi consecințele!
Uită-te la mine!
Eu n-am avut familie, dar succesul meu e uriaș.
Dacă plec cu tine la fabrică, n-o să-mi mai văd familia?
Nu. Ia-o ca pe un premiu!
Atunci, nu vin.
Nu mi-aș părăsi familia pentru nimic în lume.
Nici pentru toată ciocolata din lume.
Înțeleg.
Ciudat!
Sunt și alte dulciuri, în afară de ciocolată.
Îmi pare rău, domnule Wonka. Rămân aici.
Ce hotărâre
neașteptată!
Și ciudată...
Atunci, trebuie să...
Cu bine!
Ești sigur că nu te răzgândești?
Sunt sigur.
Bine. La revedere.
Situația o să fie mult mai bună.
De data asta, bunica Georgina știa exact despre ce vorbește.
A doua zi, Charlie i-a ajutat pe ai lui să astupe gaura din acoperiș.
Bunicul Joe a stat toată ziua în picioare.
Nu se simțea deloc obosit.
Tatăl lui Charlie a primit o slujbă mai bună la fabrică,
reparând mașinăriile care-l înlocuiseră.
Niciodată nu le mersese mai bine celor din familia Bucket.
Ceea ce nu se putea spune și despre Willy Wonka.
Nu înțeleg ce s-a întâmplat.
Dulciurile erau unica mea certitudine.
Acum nu mai sunt sigur de nimic.
Nu mai știu ce arome să fabric, ce idei să încerc,
îmi pun la îndoială măiestria, ceea ce e o nebunie.
Mereu am făcut ce dulciuri am vrut și...
Asta e!
Fac dulciurile după starea mea de spirit.
Acum mă simt îngrozitor, așa că și dulciurile sunt oribile.
Ești foarte bun.
Păcat de tipul ăla cu ciocolata, Wendell. Sau Walter.
- Willy Wonka. - Așa!
Aici în ziar scrie că noile lui dulciuri nu prea se vând.
Dar eu cred că e un ticălos care-și merită soarta.
- Da. - Serios?
L-ai cunoscut?
Da.
La început mi s-a părut extraordinar, dar, până la urmă,
n-a fost chiar atât de drăguț.
Are o tunsoare ciudată.
Ba nu!
- De ce ai venit aici? - Nu mă simt grozav.
Ce te face să te simți mai bine când te simți groaznic?
Familia mea.
Ce ai împotriva familiei mele?
Nu e vorba de familia ta, ci de ideea de...
Familia îți spune mereu ce să faci și ce nu,
iar asta nu naște o atmosferă creatoare propice.
De obicei, vor să te apere pentru că te iubesc.
Dacă nu mă crezi, întreabă!
Pe cine să întreb? Pe tatăl meu?
Nici nu mă gândesc!
Cel puțin, nu de unul singur.
Vrei să vin cu tine?
Ce idee bună! Da!
Știi ceva? Am venit cu...
Trebuie să fiu mai atent unde-l parchez.
Cred că am greșit casa.
Doctor Wilbur Wonka Stomatolog
Aveți programare?
Nu. Dar el a întârziat cam mult.
Gura mare!
Să vedem care sunt pagubele.
Deschiderea celei mai mari fabrici din lume
Wonka deschide o cofetărie în centrul orașului
Doamne!
N-am mai văzut asemenea premolari de când...
De când...
Willy?
Bună, tată.
Au trecut atâția ani
și tu n-ai folosit ață dentară.
Nici măcar o dată.
În ziua aceea, Willy Wonka și-a înnoit oferta față de Charlie,
care a acceptat-o, cu o singură condiție.
Ne pare rău că am întârziat. Am căutat niște idei trăsnet.
Mi s-a părut mie că aud ceva...
- Rămâi la cină, Willy? - Da, vă rog.
Eu o să mai pun o farfurie.
Miroși a alune.
- Îmi plac foarte mult alunele. - Mulțumesc.
Tu miroși
a bătrân și a săpun.
Îmi place.
Coatele jos de pe masă, Charlie.
V-ar plăcea să creăm mici zmeie din zmeură?
Cu fire din lemn-dulce, în loc de sfori.
- Băieți, nu se discută afaceri la masă. - Scuză-ne, mamă.
Cred că ai avut dreptate, Charlie.
În cele din urmă, Charlie Bucket a câștigat o fabrică de ciocolată.
Dar Willy Wonka a câștigat ceva și mai frumos:
o familie.
Un lucru era absolut sigur:
pentru el, viața nu fusese nicicând mai dulce.
Subtitrarea: Blu-ray Retail
Revizuire: muLineZu