- Ta det lugnt med kontrollerna. - Det går fint.
Du kommer bryta av dem, för sjutton.
- Jag testar vad sötnosen går för. - Sötnosen?
Det är lämpligt språk för en rymdskeppspilot.
Försök flyga sötnosen i en rak linje.
Jag flyger i en rak linje.
Inte direkt.
I rymden är allt relativt.
Är du okej, dr Gall?
Jag blir lätt åksjuk.
De här har inbyggda dämpare. Du borde inte känna ett dugg.
Jag vet att vi rör på oss. Det är nog för mig.
Varför valde du honom för det här uppdraget?
Brendan upptäckte den Lagrianska Spetssatelliten
Elizabeth tyckte att han borde se den.
- Släpp inte kontrollerna! - Fräs inte!
Det är därför föräldrar inte lär sina egna barn att köra.
Jag är både förnedrad och rörd av det.
Herregud!
- McKay. - Javisst, självklart.
Station i sikte vid 1000 meter.
En kilometer ifrån och den täcker vindrutan.
Den är lika stor som ett goa'uldiskt modersskepp.
Det kan vara den största vapenplattformen som nånsin byggts.
- Sista försvarslinjen innan Atlantis. - Är det möjligt att den fungerar?
Det vore riktigt bra.
- Några energiavläsningar? - Nej.
Så den är livlös?
Det krävs undersökning, men ja.
Utslagen under De Gamlas sista strid?
Eller så är energin förbrukad. 10000 år är en lång tid.
- Vi borde ta en närmare titt. - Vänta.
Jag får in nåt på en ultralåg frekvensnivå.
Var kommer det ifrån?
Planeten.
Det är ett nödrop.
Ett vålnadsnödrop.
Är det verkligen Vålnader? l det här Solsystemet?
Jag vet. Det är i grannskapet..
De Gamla besegrade nog skeppet i sista kampen om Atlantis.
Och det sänder fortfarande ut en signal?
En mycket svag signal. Om någon del av skeppet är intakt,
är kunskapen vi skulle få tillgång till ovärderlig.
- Vad menar du? - Vi måste ta oss en närmare titt.
Måste ni?
Det tog er nästan 15 timmar att ta er dit.
Ännu större anledning. Vi är här redan.
Planetens atmosfär är extremt joniserad.
Radiokommunikation kan bli svårt.
Och det tar 15 timmar att skicka hjälp.
- Vi klarar oss. - Major?
- Jag håller med McKay. - Det är klart att du gör.
Hur skulle ni kunna motstå att utforska ett kraschat rymdskepp.
- Just det. - Vårt intresse är rent arbetsrelaterat.
Informationen vi kan få från deras vapensystem,
- koder, sköldar... - Okej.
Fortsätt, men var försiktiga, tack.
- Hör av er inom tre timmar. - Tre timmar?
Det gör vi. Klart, slut.
- Radiokommunikation kan bli svårt. - Hon sa ja, eller hur?
- Inte tack vare dig. - Okej, sluta nu killar.
Jag har lyssnat på er två i 15 timmar i sträck.
Är ni redo?
Kom ihåg var vi parkerade.
- Varför landade vi så långt bort? - För säkerhets skull.
Vålnadsskeppet kraschade för tusentals år sedan.
- Automatiskt försvar. - Det tänkte jag inte på.
Brendan, alla passar inte för fälttjänst.
Vi är väl framme snart?
Vad är det där?
Någon sorts insekt?
Rymdinsekt.
Den ger ifrån sig ganska höga livsteckensvärden.
- Jag är allergisk mot bisting. - Den känner lukten av mat.
Den kanske känner lukten av barnslig rädsla.
Lämna den ifred... så lämnar den oss ifred.
Killar...
- Har ni sett en sån här förut? - För litet för att vara ett moderskepp.
Det har varit här länge. De slutade kanske att tillverka den modellen.
Det är möjligt, men vad det än är, så fick det en rejäl smäll.
Ett noll till De Gamlas satellit.
Det är skelett där nere.
Jag antar att inte alla dog i kraschen.
- Några tecken på liv? - Jag tror vi kan utesluta det.
- För att vara på den säkra sidan. - Okej då.
Bara vi och de lysande insekterna. Inget från skeppet.
Bra. Då tar vi en titt.
Jag får svaga energivärden.
Något måste försörja nödropssignalen.
Kom igen, Abrams.
En av oss borde stanna utanför.
Jag förstår dig,
men hur många liknande möjligheter kommer vi att få?
- Han ser ut som han lade sig och dog. - Otroligt välbevarad.
Eller så var det inte länge sedan.
Beckett kommer vilja ha prover.
Är det här...?
Ja.
Okej...
Vad i...?
Okej. Det här är annorlunda.
- Vålnadskannibalism? - Det ser ut så.
- Äter de varandra? - Förmodligen som en sista utväg.
Jag antar att de försökte leva så länge som möjligt.
- Det är riktigt sjukt. - Skojar du eller.
- Jag undrar om det finns några... - Killar!
Det är kroppar, människokroppar.
De har kammare som den här på moderskepp.
- Jag har aldrig sett en så stor. - Jag förstår inte.
Vålnaderna lindar in människor i kokonger och håller dem vid liv,
så att de senare kan...
Jag tror vi precis listade ut vad skeppet är till för.
Ett proviantskepp på väg att föda Vålnaderna
- som siktat in sig på Atlantis. - Det är skrämmande.
Gall, Abrams, utforska, men var försiktiga.
- Va? Vänta. - Vart ska du?
Skeppet måste ha en brygga. Det kan finnas information.
- Så du lämnar oss här? - De är döda allihop.
- Just det! - Ta kameran och räkna kropparna.
- Vi håller kontakten via radio. - Det kan bli svårt.
- Skeppet verkar vara skyddat. - Weir gav oss bara några timmar.
- Vi hörs av med korta mellanrum. - Du ville ha fältarbete.
Det här är fältarbete.
Löjtnant, bered teamet på ett räddningsuppdrag.
- Är majoren okej? - Allt är som det ska.
Jag vill bara ha ett team redo.
- I fall att? - Ja, i fall att.
Okej.
Jag får inga elektromagnetiska värden.
Jag måste nog sätta upp en energikälla till
för att få kontakt med deras dator.
- Jag tänker bara högt. - Vad då?
Hur lång tid tror du att Vålnaderna kan leva på människorna i kammaren?
De kan gå i ide i hundratals år.
Men 10000 år sedan var i stort sett början på mänsklig civilisation.
- Så det finns ingen möjlighet att...? - Nej. Skojar du? Eller... kanske.
- McKay. - Nej.
Ingen varelse kan överleva så länge under såna omständigheter.
Det är befängt.
Okej.
Det hade krävts en otrolig energikälla för att hälla människorna
vid liv så lång tid.
- Så det är möjligt? - Herregud. Det är möjligt.
Vi måste ut härifrån.
Gal), Abrams, det är Sheppard.
Försöker du skrämma ihjäl mig?
Jag är förmodligen överbeskyddande, men vi borde...
Vi borde vad då?
Vad sa du? Det är dålig mottagning.
Gå tillbaka till startpunkten. Vi drar oss tillbaka till hopparen.
Jag tror att vi sticker härifrån.
- Vad är det? - Jag såg precis något bakom dig.
Vi kan inte ta den vägen. Major, jag såg något.
Stanna där ni är. Vi kommer till er.
Uppfattat. Det finns inget här ute.
- Du inbillar dig. - Jag såg något.
- Ta bort den där. - Jag vet vad jag såg!
Herregud.
Följ mig-
- Han är död. - Var är Gall?
Jag vet inte.
- Gall det är Sheppard. Kom. - Den måste ha tagit honom.
Du har rätt. De rör på sig.
- Vad gör du? - Tar hans vapen och ammunition.
- Jag har redan en pistol. - Nu har du två.
- Letar du efter Vålnaden? - Jag letar efter Gall.
Sen sticker jag härifrån.
Det fanns inga tecken på liv när jag skannade.
De visar inga livstecken när de är i ide.
Sätt fart.
Snälla.
- De är inte ens försenade. - Det spelar ingen roll.
Kalla det intuition, paranoia, eller en övning.
- Jag vill att ni åker nu. - Du kan alltid återkalla oss.
- Men om de är i fara... - så är varje sekund viktig. Just det.
- Vem är er pilot? - Markham.
- Bra, han kan behöva lite träning. - Jag har vapen för ett mindre krig.
- Hoppas du inte behöver dem. - Ja.
Till skeppet.
- Vad är det där? - Jag vet inte.
Jag har inte de vapen jag borde ha. Jag tar allt jag kan få tag på.
Vilken värld är du ifrån?
Du dödar mig i vilket fall som helst.
Du kom hit med ett skepp.
Var är det?
Du dödar mig i vilket fall som helst.
Men inte på en enda gång.
Okej.
Håll dig bakom mig. Skjut när jag säger åt dig att skjuta.
Förlåt.
Han har lämnat skeppet.
- Den dödade Abrams. - Vi vet.
Det gick så snabbt. Den sög liv ur mig.
- Du kommer att klara dig. - Den höll på att ta mitt liv.
- Jag kände det. - Hör på. Du är fortfarande här.
Kan du röra dig?
- Inget från axlarna och ned. - Paralyseringen är nog temporär.
Jag berättade var vi lämnat skeppet. Han tog min fjärrkontroll.
- Han kommer inte kunna flyga det. - Vet vi det?
Vålnaderna är säkert anledningen till att teknologin bara funkar med genen.
- Han kommer ta våra vapen, vår mat. - Vem bryr sig?
Tänk om han använder radion för att kontakta sina vänner?
- Det är möjligt. - Inte om jag kan ta mig dit först.
- Han har försprång. - Jag är snabb.
- Elizabeth skickar ett skepp... - Stanna hos honom.
Nej. Snälla, lämna oss inte.
- Han har rätt. Vi borde hålla ihop. - Han dödade Abrams.
- Bara för att vi båda misstog oss... - Jag har inte tid att argumentera!
Sätt radion på kanal två, men använd den inte tills du hör från mig.
Major!
Det är okej. Bara...
Okej.
- Ser du något? - Nej.
Förhoppningsvis var det den enda.
- Du låter mig inte dö här, eller hur? - Nej. Självklart inte.
Du vet, för folk skulle snacka skit.
- Varför skulle de göra det? - Det är uppenbart.
Du är rädd att jag blir bättre än du.
Min hjärna. Min ungdom.
- Hur mycket liv tog han? - Du ser okej ut.
För det är det de gör, eller hur? De gör så att man åldras.
Ser jag gammal ut?
Du ser äldre ut, ja.
- Visa mig. - Det är ingen vits med det här.
Rodney, visa mig.
Herregud!
Jag vet inte hur det funkar, Brendan. Du kanske inte egentligen har åldrats.
Det är möjligt att du återhämtar dig.
Det viktiga är att du lever.
Kan du röra på dig?
- Jag tror känseln är på väg tillbaka. - Det är alltid något.
Vad då? Jag försöker bara hjälpa till.
Det var du som var tvungen att hitta den dumma satelliten.
- Gör inte så att jag skrattar. - Du bör inte skratta, det är inte bra.
Sex timmar, och de har inte hört av sig.
- Bra att vi gav oss av tidigt. - Var försiktig, löjtnant.
Ja.
Gal) sade att det var problem med radion på ytan.
Förhoppningsvis är det skeppets förbindelse som är ur funktion.
Vi gör det vi måste.
Ni är på andra sidan solsystemet.
Det är upptill dig.
Ja, det är det.
McKay.
- Jag är fortfarande här. - Den jäkeln hann före mig.
Han är snabb.
- Kom tillbaka hit. - Nej.
- Du har ingen anledning att stanna. - Han är på mitt skepp.
Är du kapten Kirk? Vad skall han med det till?
Jag vet inte. Han kanske kan tjuvkoppla det. Jag riskerar inte det.
Vet du hur långa dagarna är på den här planeten?
Nej. Hurså?
Jag har en känsla av att nätterna är riktigt kalla, minusgrader.
Vi är sex timmar försenade. Om de väntade i en timma...
Det kommer att vara mörkt innan ett skepp hinner komma hit.
Om vi ska vänta ut varann,
kommer han som varit här i 10000 år att vinna.
Vem eller vad som helst som överlevt så länge är en allvarlig motståndare.
Inte om jag får ut honom på öppen mark. Han känner inte till våra vapen.
Om allt går vägen, flyger jag tillbaka och hämtar upp er.
- Och om det inte går vägen? - Det gör det.
- Det har inte gått bra hittills. - Rodney, de dör
- om man har tillräckligt med vapen. - Ja, men...
Försök att vara positiv.
Hur mår Gall?
- Han kan röra på tårna. - Där ser du. Det börjar se ljusare ut.
Det här är major Sheppard.
Det är mitt skepp som du stökar till. Jag vill ha det tillbaka.
- Det är ett lantiskt skeppet. - Ja, det är det.
De var nästan besegrade.
Du var inte med i slutet av kriget. Ni förlorade.
- Omöjligt. - Det är sant.
Du är den sista av din sort.
Deras stad var belägrad. Atlantis var allt som fanns kvar.
Seger var oundvikligt.
Se dig omkring, mitt skepp är lantiskt.
Jag är levande bevis på att vi finns, men alla Vålnader är döda.
Ingen är kvar, förutom du.
Det du säger kan inte vara sant.
Gå till ditt skepp och se med egna ögon.
Jag väntar på dig.
Du ska inte tro att du kan besegra mig!
Vad var det jag sa.
Rodney, jag mår inte så bra.
Vatten. Du behöver säkert lite vatten.
- McKay. - Major, vad händer?
Jag tänkte att du ville veta att första ronden var oavgjord.
- Det låter inte bra. - Nej, jag är träffad.
- Är du skadad? - Ja, det är det som menas
med "jag är träffad".
Men jag tror inte att det är så farligt.
Men mina P-90 är slut.
Han hittade en pistol och lärde sig att använda den.
- Vålnaderna helar sig själva. - Ja, jag vet.
Jag sköt honom 20 gånger och lite till för säkerhets skull.
Jag har sett Vålnader dö av mindre än så.
- Den här är annorlunda på något vis. - Vålnadernas förmåga
att hela sig själva beror på hur nyligen de har ätit,
och han... har ätit ganska nyligen.
Det måste vara mer komplicerat än så.
- Kan Gall röra på sina fingrar ännu? - Knappt.
- Ge honom en pistol. - Major?
L fan att jag inte klarar mig. Sheppard, klart, slut.
Det var betryggande. Just det. Vatten.
Skit också!
- Vad var det? - Jag tog nästan kål på mig själv.
- Ingen radio. Va? ' Jag är uppta gen.
Han är upptagen.
- Du vill gå ut och hjälpa honom. - Jag, slåss mot en Vålnad?
Det vill du. Det ser jag på dig. Du är förändrad.
- Du vill verkligen hjälpa till. - Håll tyst.
Ta det inte så. Jag är imponerad. Du vill kämpa.
- Den McKay som jag kände hade aldrig... - Vi stannar här.
Okej.
Ta den här, men skjut inte på något förrän jag säger till.
Okej.
Vill du ha lite av den här?
Ja, ja. Det räcker nu.
- Du har rätt. Jag borde hjälpa till. - Det sade jag inte att du borde.
Jag sade att du ville göra det.
- För att jag borde. - Nej, det borde du inte.
Men gör som du vill.
Om du tror att du kan hjälpa majoren genom att gå...
- Jag kan inte lämna dig här. - Jo, det kan du.
Vad gör det för skillnad? Vi vet båda att jag inte kommer klara mig.
Sluta vara så dramatisk. Du blir starkare för var minut.
- Jag har aldrig känt mig så svag. - Prata inte då.
Jag är döende, Rodney. Jag känner det.
- Sluta! - Jag mår sämre och sämre.
Han lämnade nog med liv så att du tvingas se mig dö.
Lyssna på mig.
Allt du behöver är ett mål mat, en kopp te och att sluta prata och...
Brendan!
Förlåt.
- Du bad mig sluta prata. - Förlåt, jag trodde att du...
Ursäkta mig.
Bra jobbat.
Inte nu, killar.
Vi kanske kan få radiokontakt nu, sir.
Major, det här är löjtnant Ford. Kom.
Major, vi bör vara där inom en timme. Snälla, svara.
- Vi är kanske för långt borta. - Eller så har de ingen signal.
Försök öka farten.
Tror du att jag är en idiot, major Sheppard?
Du har ingenstans att ta vägen iden här världen.
När jag suger livet ur dig, skall jag njuta av smaken av ditt motstånd.
Hördu. Här borta.
På marken, radion.
Dagarna på den här planeten är långa, men nätterna är kalla.
Förr eller senare är du min.
Jag kan inte höra dina hot om att suga livet ur mig
tills du trycker på radioknappen.
- Hörde du det? - Nej.
Jag tyckte att jag hörde något. Det kanske är en till som är i ide.
Nej.
Det har gått för lång tid. Majoren kan vara i fara,
och är han i fara, är vi i fara.
- Gå då. - Tror du att du kan gå?
Inte en chans. Jag går ingenstans.
Det är okej.
Gå. Rodney, gå nu.
Rädda dagen.
Jag vill anropa honom på radion,
men gömmer han sig, kanske jag avslöjar hans position.
Vad har vi för chans om inte Sheppard kan ta död på honom?
Jag hoppades att du skulle vara stark nog...
Åh, nej.
Driver du med mig?
Jag har sugit livet ur tusentals människor och lantianer,
till och med min egen besättning,
och jag tänker suga livet ur dig innan dagen är slut.
- Major, det här är löjtnant Ford. - Löjtnant, jag gillar din timing.
- Kom hit med en gång. - Vi är två minuter därifrån.
Då är din timing dålig. Kom hit så fort ni kan.
Du lämnar inte planeten utan mig. Endast jag kan flyga skeppet.
Jag kommer använda dina döda händer att styra skeppet med.
' Major! - McKay!
- Vad skall jag göra nu? - Skjut allt vad du kan!
Okej, nu då?
Ladda om!
- Vi ser deras livstecken. - Åk rakt mot dem.
Vi ser er på radarn.
Inga fler kulor!
Ford, sikta på det största livstecknet du kan se och skjut.
- Nej, sir. Du är för nära! - Det är en order. Gör det!
Skjut på mål.
McKay, spring!
McKay?
Jag är här än!
Sir, det här är Ford. Målet är borta.
Det var verkligen på tiden.
Vi kom så fort vi kunde.
Det var inte det jag menade. Tack.
Ingen orsak. Vi är där om ett par minuter.
Vi kan vänta.
- Tack. - Visst. Tack själv.
Är du okej?
Förutom det här och ett par brutna revben.
- Och Gall? - Nej.
Du måste fixa skeppet,
förutsatt att du kan stänga av skölden.
Okej. Bara vi kan åka hem.
- Du kan köra. - Tack.