LET'S GET LOST V HLAVNÍ ROLI CHET BAKER
Máte štěstí.
Málokdo může do mýho bytu.
Já vím.
Skromnej kvartýr.
Není zrovna ideální na sbalení baby.
Víte, co myslím?
Ale mně to vyhovuje.
Upřímně řečeno, málokdy trávím noc ve svý posteli.
ZAVOLEJ MI! EM
BLONDÝNKY, BRUNETKY, ZRZKY
Mám teorii:
Když je chlap zajištěnej a sympatickej,
tak většině žen nevadí, že nemá místo břicha pekáč buchet.
Na druhou stranu,
i když váš kamarád od počítače, který sedí
vedle vás s rukou kolem vašeho ramene, to popře…
A on to popře. Nám chlapům jde jen o T.K.Z.
Tvář. Kozy. Zadek.
Jsem jen upřímnej.
Říká se, že šaty dělají člověka.
Musím připustit, že přes módu jsem ujetej.
Bohužel mám dneska práci, takže se musím trochu krotit,
ale nevadí. Gucci, letní výprodej.
Hodně zdrženlivý. Můžu to vylepšit…
Co? Ne. Vím, co si myslíte.
Když vyzařujete mužnost,
můžete si klidně vzít růžovou. Bomba.
POKUTA ZA PARKOVÁNÍ
Co se týče kolínský, většina chlapů to přehání.
Američani to na sebe stříkají jako z hadice.
Moje pravidlo zní, nejít nad krk.
Ale rád si trochu stříknu na svýho kluka.
Nikdy nevíte, co vám den přinese.
Málem bych zapomněl.
Nové slovo pro tento den.
„Ostentativní. Snaha upoutat na sebe pozornost.“
Kdo? Já?
Hrome! Jsem tak nevychovanej. Nepředstavil jsem se.
- Jsem… - Alfie?
Už to víte. Alfie.
Ty jsi ten skřítek, který mi nechal u dveří bonbony?
Ne. Asi máte tajného ctitele, paní Schnittmannová.
Jsi tak milý, Alfie. Ale musím držet dietu.
Dietu?
- Ano. - Vy?
- Jo. - Nechci být troufalý, Lu,
ale plnoštíhlé ženy jsou snem
- každého muže. - Přestaň.
Je to bečka sádla. Ta už se nezmění,
tak proč jí trochu nepolichotit, ne?
- Lu? - Ano, andílku?
Přijdu dnes pozdě
a doma mám binec, tak se omlouvám, jestli vás vzbudím,
- až budu ve dvě ráno uklízet. - Neboj.
- Já ti to tam dám do pořádku. - Ne, to nemusíte.
Nesmysl. Udělám to pro tebe ráda, Alfie.
Mám štěstí, že vás mám.
Díky.
Klíče jsou jako obvykle.
Doma pořád slyšíte, jak nějakej chlap
odešel do Států a vydělal balík.
Tak jsem se nedávno sbalil a zamířil na západ.
Musím přiznat, že jsem měl i jiný důvody.
Vždycky mi říkali, že nejkrásnější ženský
žijou na Manhattanu.
A když přijde na sex, jde jen o jedno.
Místo, místo, místo.
Miluju tohle město. Ahoj, holky.
Podívejte se. Každá je jedinečná, zvláštní,
jako sněhová vločka.
A s takovou pletorou…
Což znamená „hojnost“ krásy a rozmanitosti.
Jak by se mohl chlap spokojit jen s jednou?
Sám vyznávám spíše evropský styl života.
Moje priority jsou víno, ženy…
To je všechno.
Víno a ženy.
I když ženy a ženy jsou taky dobrá volba.
Takže,
abych žil život naplno,
potřebuju peníze jen na pokrytí svých skromných výdajů.
Netoužím být nejbohatší mrtvola na hřbitově.
Tohle je moje oblíbená poloha.
Prezident Kennedy ji taky měl rád.
Byl to skvělý vůdce.
JFK používal otřepanou výmluvu kvůli zádům,
ale věděl, že vám to dává maximum uspokojení
s minimem námahy.
Co je tak zvláštního na zadních sedadlech limuzíny?
Povinný mazlení.
Jednadvacet,
dvaadvacet…
Kruci. Musím sebou hodit. Ve 22.00 mám jízdu.
To si pospěš, ať nečeká.
To je kost, co?
Říkala mi, že její starej to s ní už půl roku nedělal.
Půl roku. Ještěže jsou džentlmeni jako já,
který tu práci zastanou.
Podívejte na ni. Nohy jako dostihový kůň.
Pevnej zadek. Dávám jí nejvyšší známku.
Jedna minus.
Co řekneš svýmu starýmu, kde jsme byli?
- V kině. - Lásko, prosím, ne.
Nehraj si s tím. Rozladíš to.
- Promiň. - Na jakým filmu?
Já nevím. Záleží na tom?
Čím víc mu toho řekneš, tím míň se bude ptát.
Nezáleží na tom, co řeknu.
Phila by nikdy nenapadlo, že by se
- za mnou někdo ohlídnul. - Dor, drahoušku,
čekáš na kompliment?
Ne.
Ty ode mě přicházejí, když je nejmíň čekáš.
Dej si bonbon, aby Phil z tvýho dechu necítil Alfieho.
Mně je to jedno.
Od manželství mě odrazuje jedno. Vdané ženy.
Dorie to ještě neví,
ale za chvíli ji uvidíte naposledy.
Začínám mít pocit přílišné familiárnosti.
Brzy bude chtít víc, než jsem schopen dát.
Nebylo by skvělý, kdybych šla domů s tebou,
a ne s Philem?
Jo.
Je čas se vypařit.
Takže příští úterý ve stejný čas na stejném místě?
Promiň, ale je Týden módy. Mám dvojitý směny.
- Pak ti hned zavolám. - Dobře.
Do tý doby jsem ti nechala malý suvenýr, abys nezapomněl.
Dor?
Tvoje pozadí odsud vypadá úchvatně.
Vidíš?
Kompliment, když ho nečekáš.
Co dodat? Jsem šťastný jako blecha.
Ahoj.
A starýmu Philovi jsem prokázal službu.
On je poslední, kdo by to chtěl vědět.
Nečekejte žádné díky.
Víte, co tím myslím? Je úterý,
Tři minuty po desáté.
Mám jet domů do chladnýho bytu s prázdnou lednicí,
nebo sehnat horkou vanu, teplý tělo a snídani v posteli?
Samý rozhodnutí…
Asi navštívím svou polopravidelnou
něco jako přítelkyni.
Sladkou Julii.
Budu hádat. Nečekaná jízda na poslední chvíli.
Jo. Hodiny mě nutila jezdit nahoru a dolů.
To má být vtipný? Protože to rozhodně…
Není.
Hej!
Myslím to vážně, Alfie!
Vážně. Někdy tě nenávidím.
Dáváš to ostentativně najevo.
To jo.
Ne, drahá. Dáme si pauzu? Potřebuju si odpočnout.
Z auta jsem štípnul láhev vodky.
Dáš si s ledem?
Jako vždycky, Alfie. Čistou.
Jsem vyflusanej. Ráno ti to vynahradím.
Přísahám.
Ale teď jsem zralej na kousek žvance, horkou vanu
a pořádnej spánek.
Nejsi v Holiday Inn, Alfie.
Cože?
Kde jsi byl?
Otevři si restauraci. Je to fakt vynikající.
Díky, Alfie. Je to jen chilli.
Hej.
Podívej se na mě.
Je mezi námi něco,
nebo jsem ti jen dobrá na rychlej sex?
No tak.
Říká ve skutečnosti tohle:
Chce po mně závazek. Přeloženo: Chce mě „domestikovat“.
Nemá smysl se na někom stát závislej.
Změň se a je po tobě.
Chilli, prosím.
Nechápejte mě špatně. Je rozkošná.
Krásná? Naprosto. Ale stačí to?
Říkal jsem, jací jsme my muži. Chceme kočku.
A problém je, že Julie nemá dost
povrchních věcí, který jsou fakt důležitý.
- Nezasloužím si tě. - To je asi pravda.
Ale bohužel tě miluju.
Díky, kotě.
- Alfie, Alfie… - Co je?
Říkáš mi: „Díky, kotě.“
- Uklidni se. - Nech si toho!
- Vím, jak to myslíš! - Počkej.
- Probudíš… - Maxe.
Ahoj, vzbudili jsme tě?
Jo.
Hoši, učte se z mých chyb.
Nezačněte si se svobodnou matkou.
Mají doplňky,
z nichž některé jsou
bohužel neodolatelné.
Ahoj, dneska je to za půlku.
Při takovým pohledu si uvědomíte, že všichni máme datum expirace.
A ženy mají kratší trvanlivost než muži, že?
To včera Julie pořád omílala.
NA PRODEJ OD MAJITELE INFORMUJTE SE UVNITŘ
Elegantní limuzína se šoférem.
Tady si poctivě vydělávám.
Standardy elegance utrpěly těžkej úder, co?
Já vím. Věřte mi, je to jen odrazový můstek.
Na odrazovým můstku je i můj
nejlepší kámoš a budoucí obchodní partner Marlon.
Černá. Jako kůže Lonette,
který se už nikdy nedotknu.
Můj kámoš není zrovna ve formě.
Marlon má problém.
Jmenuje se Lonette.
A nedávno ho odkopla.
Tak co se stalo tentokrát?
Ve tři ráno škemrám u jejích dveří.
- Stupeň opilosti? - Zvracení.
Ujasním si to. Ve tři hodiny ráno jsi
škemral a zvracel u jejích dveří?
A to ji neuchvátilo?
Alfie? Proč ve voze číslo dva není vodka?
To nevím.
Musím ho hlídat jako ostříž.
To je Wing.
Můj šéf a majitel týhle tragický firmy.
- Pořádně to vylešti. - Je majitel, dokud s Marlonem
nedostaneme úvěr a nekoupíme ji od…
Hele. Ptačí trus.
Wing.
Je padlej na hlavu.
Hele, jak s ní mluví.
Obětovala mu nejlepší léta, vařila chop suey,
pomáhala s firmou a určitě se nemohl dočkat,
až z ní serve kimono. A teď se podívejte.
A já si mám vážit institutu manželství?
To je skvělá cifra. Vezmeme si úvěr,
vybereš pojistku, já střelím skútr…
Takovou nabídkou Winga překvapíme.
Mohlo mě to napadnout. Marlon a Lonette dosáhli
kritickýho 18měsíčního bodu „kam směřujeme, co děláme,
o co tu jde“, kterej se objevuje
v každým vztahu. Lonette chtěla prsten, domov, dítě.
Marlon chtěl dalších 18 měsíců,
aby se ujistil, že nepotká nic lepšího.
Flagrantně jsem to podělal.
Vidím, že těžíš z toho narozeninovýho kalendáře.
Když si uvědomil, že udělal chybu, a že ji chce zpátky,
- bylo pozdě. - Ahoj, cizinče.
Ahoj.
Carol.
- Carol. Ahoj, Carol. - Ahoj.
Vypadáš báječně.
Carol, rád jsem tě zase viděl. Měj se hezky.
Co to mělo bejt?
Představení skončilo po prvním vystoupení.
- Mám se zeptat proč? - Ne. Hele,
říkat ti důvod by nebylo taktní.
Chlupy na ruce. Vážně. Dlouhý, hustý…
O čem to mluvíš? Ty nemáš chlupy na ruce?
- Dnes ti to moc sluší. - Díky.
Ty vole, ocelový dveře se zabouchly.
Klasika, co?
Teď když ji nemůže mít, tak myslí, že bez ní nemůže žít.
Některý lidi jsou zvláštní.
Marlonova situace mě přinutila přemýšlet o svý.
Možná… Možná je čas rozdmýchat domácí krb.
Má někdo chuť na Alfieho bez ledu?
Teď ne, Alfie. Mám toho hodně.
Ach jo. To nesnáším.
Otevři, kotě. Moc ti to sluší.
- Dnes ne, Alfrede. - Co je?
Já prostě… Asi… Já…
Vidím rudě.
Ten chudák úplně umírá.
No tak, copak…? Už jsi ho potrápila dost.
Alfie, na to měl myslet,
než se vyspal se svojí bejvalou.
S lacinýma falešnýma kozama.
- Má je falešný? - No jasně.
To je zničující. Jsou jako…
Alfie, máš utěšovat mě, vzpomínáš?
Však jo. Vrátil se, ne?
Škemral na kolenou, zvracel…
To je mi fuk.
Nejsem tak blbá. Neodpouštím a rozhodně nezapomínám.
- Můžu už jít, slečno? - Sí, Felixi.
A zhasni, por favor.
Už taky půjdu.
Pěkně tam leje.
Jo.
A já mám semiš.
Mluvíš pravdu. Výborně.
Už vím. Nikdy jsem se nekoupala v Pacifiku.
- Já taky ne. - Sakra. Dobře.
Nikdy jsem neviděla bondovku.
Kecáš. Ani se Seanem Connerym?
Fakt?
Nevím, jestli je to kouzelný, nebo tragický.
Dobře. Pět čtyři. Teď já.
- Nikdy jsem si sám neustlal postel. - Kecáš.
Ne, fakt jsem si nikdy neustlal.
Co to máš za mámu?
Dobrá otázka.
Tak. Teď já.
- Tohle. - Fajn.
Nikdy jsem nespala…
Nikdy jsem nespala se dvěma chlapama během jedný noci.
Vedeš šest pět.
Mám tě.
Alfie, kolik jsi jich měl nejvíc za jednu noc?
Přestali jsme hrát, co?
Pletu se, nebo tady cejtím nevinný flirtování?
Probírám se vzpomínkama.
A chci být jen s tebou.
Milovat se s tebou.
Kdybych měl takovej talent…
A ta píseň.
- Dokonči to. - Kdybych měl takovej talent
a vypadal jako ty,
A ta píseň.
- předváděl bych se… - Jo?
…někde na jevišti.
Věřte mi, že to, co následovalo, jsem vůbec nechtěl,
když jsem se tam stavil.
Ale pak jsem si říkal:
„Víš, co?
Když se díky tomu přestane zlobit na Marlona,
tak to dlužím oběma jako kamarádům, ne?
Udělat cokoliv, co jim pomůže.“
Nedávno jsem zjistil,
že snadno lžu i sám sobě.
Ráno jsem pořád musel myslet na uplynulou noc.
Zoufale jsem se snažil myslet na něco jinýho.
Zapomenout na kamarádovu neuvěřitelně sexy holku,
s nejkrásnějším zadkem, jaký jsem v životě viděl.
Alfie.
- Alfie! - Mám dělat, že ho neslyším?
Kámo.
- Hej! - Pozdě.
- Počkej. - Ahoj, Marley, jak se vede?
„Marley“?
Musím s tebou mluvit. Nikam nepůjdeš,
dokud neřekneš, co se včera dělo.
- Co by se dělo? - Nehraj si se mnou.
Co se stalo s Lonette?
Neučili vás klepat?
- Co se stalo? - Co? Nic.
- Dali jsme si pár panáků. - Manželka se mnou nemluví.
Jako by věděla, že neslyšet pořád „bla, bla, bla“ je dar z nebe.
Jen tak dál, to zabere.
Alfie, co se stalo?
Průser, kámo. Hele, já…
- Včera jsem přebral. - Ožral ses.
Víš…
Nic si nepamatuju.
- Něco jsi jí udělal. - Nic.
Ale jo. Protože ke mně ve čtyři ráno přišla,
že mě chce zpátky.
Dokonce řekla, že jestli potřebuju čas,
tak to pochopí.
To je kurva blázinec.
Bod pro chlapy. Díky mně Marlon vyhrál.
Takže vyváznul bez trestu a já taky.
To je zázrak. Úplná fantazie.
- Cos jí řekl? - Hele.
- Je to v pohodě. - No tak, cos jí řekl?
Požádal jsem ji o ruku.
Půjdeš mi za svědka, viď?
Morální poučení:
Dobrý skutek nezůstane nepotrestán.
TOUHA
Nové slovo pro tento den?
„Rezilience:
Schopnost rychle se vyrovnat se zklamáním nebo ztrátou.“
Umění oprostit se.
Nejde o náhradu Julie.
Chci se vrátit k normálnímu životu:
K ženám, který pro mě nic neznamenají.
Navázal jsem přátelství s hosteskou jménem Uta.
Ahoj, Uto.
Jako svobodný muž vyhledávající dobrodružství
se musím řídit jednoduchými pravidly.
Krédo Alfieho Elkinse,
jež shrnuje jediná rada,
kterou mi dal táta:
„Synu, kdykoliv potkáš krásnou ženskou,
tak pamatuj, že existuje chlap, kterej se už sexem s ní nabažil.“
- Co si dáte? - Gin s tonikem.
Co na tom přistěhovalcovi každej vidí?
Je fakt nefér, že mužům se toleruje
sexuální experimentování, ale když žena
chce něco zkusit… Polibek nebo trojku.
Všichni je hned soudí. Já ne.
Kdybyste se vy dvě chtěly políbit, tak bych…
Tak bych se na to díval jako na hezkou věc.
I když žiju život, o kterým se chlapům zdá,
něco mi nesedí.
A návrat ke starýmu životu nešel
tak hladce, jak jsem doufal.
Pardon.
Omlouvám se.
Pokračujte beze mě.
Holky moje, já…
Nevím, co se stalo. Tohle nejsem já.
Jo, vy… Vy dvě můžete…
Dřív jsem si myslel, že není nic horšího než smrt.
Pak se z ničeho nic…
stalo nemyslitelné.
Fakt nechápu, co na tobě každá vidí.
Stává se to znovu a znovu.
Lépe řečeno nestává a nestává.
Nikdy se mi to nestalo, Uto. Opravdu.
Nekecám.
Nikomu nic neřeknu,
mrňousku.
Pan Elkins? Miranda Kulp.
Miranda.
Doktor přes penisy je tak trochu ženská.
Prý trpíte dysfunkcí erekce.
Ano, trochu… Trochu… Jak jste říkal.
Nebojte. Na to jsem odborník.
Zažil jste v poslední době emocionální stres, pane Elkinsi?
Stres? Emocionální? Já? Nikdy.
Pokud nepočítám nedávný rozhovor s Julií.
Už se s tebou nemůžu vídat, Alfie.
- Proč? Zlobíš se? - Nezlobím.
Každý chceme něco jiného.
A nechci, abys stále přicházel a odcházel z Maxova života.
Máš jiný účes, viď?
Máš, viď?
Máš nový účes. Nechala ses ostříhat?
Vypadá to skvěle.
- Díky. - Proč…?
Proč jsi to neměla, když jsme byli spolu?
Už musím jít.
Zřejmě
je chceš zpátky.
Díky.
Alfie?
Budeš v pohodě?
Neboj. Vždycky jsem v pohodě.
Mrkneme se na ten váš penis.
Aha.
Tak.
- Zdá se, že se nám zvedl. - Jo, zdá se.
Wunderschön.
To je úleva.
Když mi vyvolá erekci, neměl bych mít problém
ji udržet pro svou demografickou skupinu, ne?
Fyziologicky je všechno v pořádku,
takže si můžeme být jisti, že váš problém
- zapříčinil stres. - Překlad: Julie.
Jak říkám, dostanou vás tak či onak.
Nicméně,
- cítil jsem něco divného. - Divného?
Není třeba se znepokojovat, pane Elkinsi.
Na vašem penisu
jsem cítil bouličku.
S trochou štěstí to nic nebude.
Slovo „boulička“ a „penis“ v jedný větě.
To člověk denně neslyší.
A tak malý Alfred dostal předčasný vánoční dárek.
Biopsii penisu.
Za tři dny budou výsledky… Za pět.
Pět včetně víkendu. Panebože.
Jak se z toho nemám zcvoknout?
Budu v pohodě.
Jsem mladej.
Mysli na něco jinýho, Alfie.
Jdeme, děti. Jdeme.
Pokračujte, děti. Dívejte se dopředu.
Nedívejte se na toho pána, ale dopředu.
Do tý doby mi bude asi nejlíp doma.
PŘEJ SI
Alfie, copak je? Vypadáš jako chodící mrtvola.
Ne, já jen… Zranil jsem se jen při fotbale,
paní Schnittmannová. Paní Liebermannová.
Sluší vám to. Kam jdete?
- Nakoupit. Chceš něco? - Ne.
Ahoj.
Můžu s tebou mluvit?
Dámy, přítelkyně Lonette.
Je krásná. To je skvělý, že chodíš s Afroameričankou.
Jo.
Ahoj. Chybělas mi.
Nás si nevšímejte. Bavte se dál.
- Těšilo mě. - Nashle, paní Liebermannová.
Užijte si to, dámy.
Jak se máš?
Jsem těhotná.
Připadá mi,
že problémy, kterých se člověk nejvíc bojí, se nikdy neuskuteční.
Ale ty, co se objeví nečekaně
ve středu odpoledne vás srazí na kolena.
Chtěl jsem si sníst, co jsem si nadrobil,
ale ona to chtěla řešit sama.
HLEDEJ
Věděli jsme, že pokud se narodí dítě s rysy bělocha,
bude to konec mezi Lonette a Marlonem.
Nemluvě o průvodci dnešním večerem.
V tý zimě venku se mě zmocnily výčitky.
Říkal jsem si:
„Další dítě, který nikdy nepoznáš.
Tvoje vlastní.“
Byla to chvilka.
Jo.
Bože, seš zmrzlá.
Jak se cítíš?
Prázdná.
Tu noc v baru jsem si myslel, že dostávám něco za nic.
Zdá se, že to tak nebylo, co?
Ordinace Dr. Kulpa. Dobrý den, pane Belsone.
Ach, jo.
Jestli všechno dobře dopadne, tak možná tenhle konflikt se smrtelností
je znamení.
Měl bych udělat nějaký změny.
Asi.
- Příští týden. - Promiňte.
Dívala jste se na mě? A pak jste se odvrátila?
Jestli znáte výsledky mých testů…
- Pane Elkinsi. - Prosím.
Pane Elkinsi, už posté, posaďte se.
Pane Belsone, je tu volno v úterý v 11.30.
Budu v pohodě.
- Cítím to. - Díky. Nashle.
Bude to minutka. Nebo deset.
- Nespěchejte. - Nemám na výběr.
Dřív mi to teklo. Teď kape.
- Jsem Joe. Jak vy? - Alfie.
Jak se máte, Alfie?
- Jde to. A vy? - Na prd.
Já taky. Já taky.
- Pěkná vázanka. - Díky. Sbírám je.
Až budete starší, naučíte se trpělivosti.
Jo.
Dřív jsem na nic neměl čas. Samý spěch.
- To znám. - Jo.
Manželka mě pořád nutila jet na dovolenou. Havaj. Reno.
Já vždycky: „Příští rok, Evie.
Mám toho hodně.“
Říkal jsem si, že budu mít víc času.
Pak jednou v neděli vytahovala z trouby roštěnou.
Volá: „Polívka je na stole“ a skácela se na zem.
Náhle.
Na místě mrtvá.
To je mi líto.
Snažil jsem se z toho dostat.
Dokonce jsem jel na 8denní plavbu na Waikiki,
po čem vždycky toužila.
Nemohl jsem na ni přestat myslet.
V životě jsem se naučil dvě věci:
Musíte někoho milovat
a žít každý den, jako by byl poslední.
Prosím, Alfie.
Příjemnou zábavu.
Jste v pořádku?
Jo. Doufám.
Kdybyste se nudil a chtěl si pokecat,
brnkněte mi.
- Stejně nezavoláte. - Možná jo.
Tak dobře. Zajdeme do baru a sbalíme nějaký kočky.
Tak jo.
Díky, Joe.
Ještě něco.
S Evie je mi to líto.
My
jsme se tak nemilovali,
ale byli jsme si blízcí.
- Jestli mi rozumíte. - Asi jo.
Poslední dobou přemýšlím o Bohu a smrti.
A jak v tom lítám, pokud je pravda,
co mě učili v náboženství.
Ale s ďáblem v dohledný době pařit nehodlám,
protože testy byly negativní.
Budu žít! Budu žít!
Zničil jsem si značkový boty a je mi to fuk.
Nemyslete si, že jsem zapomněl na slib,
že změním svůj život.
Mrkvovo-jablečný džus.
Jo.
Zdraví je teď mou prioritou.
Podnikatelský záměr postupuje rychle kupředu.
- Když myslíš… - Dnes na St. Ambrose…
Rozhodně nechci mluvit. Počkej, co jsem ještě chtěla?
Dobře, jo.
Když musíme, tak musíme, ale…
Čistý štít. Nový začátek.
- Jak se jmenujete? - Alfie, pane.
Počkejte tady, Alfie.
Víte, jak dlouho se asi zdržíte?
- Chcete někam jet? - Ne, chtěl jsem si
- dát šálek čaje. - Radši tu zůstaňte.
Jo, nebo ne?
Rozhodně jo. Teda podle mě.
Úchvatné. Nemyslíte, pane?
Promiňte, neměl jste čekat u auta?
Chtěl jsem pomoci dámě s taškami.
Takže jo?
Myslím, že ano.
S jednou drobnou…
- Smím? - Smíte.
Úpravou.
Toreador. Jiný život. Neptejte se.
Je jí nejmíň 50.
Neříká se, že 50 je jako čerstvých 40,
není snad živým důkazem?
Podívejte. Je krásně zachovalá.
Výstřih má jako holandský tunel.
- Lepší? - Mnohem.
Chanel je dobrá volba. Ještě růžové jehly
a jste hotová.
- Poskytujete veškeré služby? - Snažíme se.
- Začíná se zlobit, že? - To nic. Prospěje mu to.
- Váš manžel je o hodně starší? - Není to můj manžel.
Má snubní prsten.
Neřekla jsem, že není něčí manžel.
- Vezmete věci z kufru? - Jistě.
Bezva.
Madam, kdybyste potřebovala mé služby.
Veselé Vánoce, pane. Madam.
Tohle je, přátelé, skutečná žena.
Chytrá, sexy a…
Všimli jste si toho flirtu mezi námi?
Teď mě napadá,
když žena takovýho kalibru
si všimne chlápka, jako jsem já,
pak možná…
Možná se prodávám moc lacino.
A hned mám
novoroční předsevzetí.
Mířit výš.
Katastrofa. Záhuba.
Pohroma. Zkáza.
Koupil jsem mu k Vánocům kalendář nových slov.
To byla chyba.
O svátcích je nejvíc práce.
Vedu tady firmu.
- Copak je, pane Wingu? - Tvůj kamarád.
Skončil.
V dopise, co mi nechal, mě Marlon nazval nejlepším kámošem
a omluvil se, že zhatil náš plán ohledně firmy.
Chce, aby Lonette byla šťastná.
Rozhodli se,
že se odstěhují na sever,
a já tam jsem kdykoliv vítán.
Lonette přesvědčila Marlona,
že osobní rozloučení by bylo těžký.
A aby toho nebylo málo,
stalo se to v druhej nejosamělejší den v roce:
Na Štědrý večer.
Večer, který v každém vyvolává sváteční pocity
beznaděje, úzkosti a zoufalství.
Není to nejvhodnější čas být sám.
Proto si myslím, že by se lidi neměli rozcházet
mezi Díkůvzdáním a 2. lednem.
Váš vztah musí vždycky přežít svátky. Vždycky.
Stinnou stránkou jsou ovšem dárky.
Osobně jsem si vždycky myslel, že ostatní
mají mnohem veselejší Vánoce než já.
Vlastně jsem Vánoce nikdy ani neměl.
To je ale jinej příběh.
Taxi.
Promiňte.
Promiňte, nemůžu vzít víc než…
Díkybohu.
Vánoční zázrak.
Dobře, naskočte si.
Zachránil jste mě. Málem mi umrznul zadek.
To nic. Vzadu už je plno.
- Sedněte si… - Dobrej nápad.
Proč ne?
Pozor s tím šampaňským.
Jedeme.
Kurva!
- Vyrazí si jen občas. - Dávejte si bacha.
Skončíte s punčochou plnou uhlí.
Vy jste Angličan.
Zbožňuju Angličany.
- Jak se jmenujete? - Alfie.
Chceš ochutnat, Alfie?
Ne, díky. Snažím se přestat.
Dobře. Jednoho šluka.
Veselé Vánoce.
Amíci používají výraz „jdi s proudem“.
O svátcích mám smutnou náladu.
Ale když vás pozve holka takovýho kalibru na mejdan,
je čas jít a proudit.
Možná je to pozdní hodinou.
Možná tím ostrým vaječným koňakem.
Nevím, proč jsi…
Možná to byla jen vzájemná zoufalá touha
udělat si veselý Vánoce.
Ať je to, jak chce, dát se dohromady nikdy nešlo tak lehce
a já jsem řekl něco dost neobvyklýho.
Renovuju svůj byt na Upper West Side.
Ale mám
pronajatej byt, jestli chceš.
Můžeme tam strávit svátky.
To zní lákavě.
A tak se po všech těch letech stalo,
že malý Alfred konečně dostal, co chtěl k Vánocům.
Dvanáct vánočních dní uplynulo
jako voda.
Byla to jízda.
Byla neodolatelná.
Kočka s úplně novým sex appealem.
Kdo by jí odolal?
A navíc máme hodně společnýho.
MILUJU TĚ ZBOŽŇUJU TĚ
Je milá, zábavná, originální
plná překvapení.
A abych nezapomněl, skvěle stele postel.
Začínal jsem si říkat,
jestli to bude ta pravá…
Devět, osm, sedm, šest…
…která si udrží moji pozornost?
…tři, dva, jedna!
Šťastný nový rok!
V každým vztahu odsouzeným k zániku
přichází takzvaný
moment „a sakra“.
Stane se určitá maličkost
a vy víte, že jste svědkem začátku konce.
Najednou si uvědomíte:
„A sakra, ledovec před náma.“
S Nikki to byl první z mnoha
„a sakra“ momentů.
Začalo to drobnými hádkami.
Následovaly výbuchy melancholie.
Stavy blaženosti a naopak deprese.
Nikdy nevěděla, kdy přestat.
Neustále předváděla nevyzpytatelný a nezodpovědný chování.
Takže díky. Neměl jsem pojištění.
Ale kdykoliv jsem chtěl jít dál,
vzpomněl jsem si, že máme společnou důležitou věc.
Až na to, že chtěla kouřit předtím,
potom
i během.
V kolik přijdeš, zlato?
Slyšíte?
„V kolik přijdeš, zlato?“
To se nebezpečně blíží mluvě manželky.
Chci udělat skvělou véču.
Véču?
Zavolám ti.
Hele, není ta barva trochu moc intenzivní?
- Ne, ty seš intenzivní. - Opatrně,
máš ruce od barvy.
K tomu maluješ v mojí oblíbený košili, Nikki. Ne…
Promiň, zlato.
Musím běžet.
Ne, musím běžet.
Zařídím, aby ti stálo za to zůstat.
To určitě. Ale mám schůzku.
- Víš? - Jo.
Je to průšvih, když s váma takovej pohled nic neudělá.
Když jsem chodil na základku v St. Albanu,
jeli jsme na školní výlet
prohlídnout si…
Jedno známý londýnský muzeum.
Přišel jsem
k mramorový soše řecký bohyně.
Afrodididy, nějak tak.
Byla nádherná.
Dokonalý ženský tvary.
Výrazné rysy.
Nádhera.
Stál jsem tam v úžasu.
Když nás pak zavolala učitelka,
všimnul jsem si, že ta řecká bohyně
má z boku trhliny, oprýskaniny, nedokonalosti.
To mi zkazilo obrázek.
Taková je Nikki.
Krásná socha,
ale zničená,
čehož si nevšimnete, dokud nepřijdete blíž.
Ztratil jsem na chvíli signál.
Já nevím.
Je to spousta osobních věcí.
Rozumíš?
- Já vím. - Vítejte, pane Alfie.
Rád vás vidím, Elvisi. Nevadí ti moje tlachání?
- Příjemný večer, pane. - Díky.
Jak vidíte, tak stoupám nahoru.
Mám kamarádku, která se, řekněme,
zdržela déle, než je zdrávo.
Přesně tak.
Je těžší dostat je ven než dovnitř. To se mi líbí.
Neuhodli byste, s kým teď mluvím.
Před pár týdny bych tomu taky nevěřil.
Tak buď upřímný a řekni
své kamarádce, že hotel má nový management,
a že musí vyklidit prostory. Rozumíš.
To kimono
dělá divy s tvým dekoltem.
- Pěkné slovo. - Pěkný dekolt.
Dáme si drink a řekneš mi zbytek svých problémů.
Místo abych poslouchal její. Změna.
Na to, že seš tak mladá, seš nesmírně moudrá.
Tajný ctitel?
Jeden z mnoha.
Tebe by nenapadlo přinést ženě květiny, viď, Alfie?
Jen by je to povzbuzovalo.
Udělám nám ten drink.
Co si dáš, zlato?
Whisky, prosím. Midleton Rare, jestli máš.
Rád se teď oháním nóbl značkama,
aby věděla, že jsem taky znalec.
Nedáme si absint?
Bezva.
- Nemám páru, o čem mluví. - Už jsi pil absint?
Už dlouho ne. Co to vlastně je?
Zelená víla. Tekutý lék francouzských impresionistů.
Mám pro tebe ty vaječný dobrůtky, co máš rád.
Stačí se zmínit, že mám něco rád,
a dostanu to na stříbrným podnose.
Skvělý, co?
Takovej kvartýr chci jednou mít.
Nenápadná elegance s nádechem moderny.
Sleduje poslední módu.
Nemusíte jí říkat, který lodičky ke kterým šatům.
Vlastní kosmetickou firmu.
Spíš impérium.
Začínala jako kosmetička v salonu.
Vzala hrst bahna, smíchala ho s papájou,
šla s tím na trh a bingo: Všechno tohle.
Je to nelegální pití.
Propašovala jsem celý karton z Prahy,
v lahvích od Listerinu.
Dívala jsem se na tvůj podnikatelský záměr.
- A? - Zajímavý.
- Zdáš se překvapená. - Vůbec ne.
Protože pod tím vším chvástáním
bije srdce muže, který je mnohem chytřejší, než si myslí,
ale zdaleka ne tak nafoukaný, jak by chtěl, aby si o něm mysleli.
Na čem to přesně zakládáš?
Ten pohled do mojí osobnosti?
Podle sebe soudím tebe.
Co je?
Říkal jsem si, jestli by někdo šikovnej
změnil tvý tetování z „Pablo“ na „Alfie“.
Tak na toho šikulu.
Bože.
Úplně mě to rozehřálo.
To nech na mně.
Víš, co se říká.
Co?
Absint utužuje lásku.
Skvělý.
Hele.
Podívejte na tu vanu.
Měla dva manžele, oba zařvali
a já mám pocit, že tohle bylo místo činu.
Pojď, zlato, smočíme se.
Jestli bude takhle pokračovat,
tak to její tetování změníme mnohem dřív, než si myslí.
Vzpomínáte, jak malý Alfred dostal, co si přál k Vánocům?
Dejte si pozor, co si přejete.
Zahraj něco jiného.
Ahoj.
Usnula jsi?
Jo.
Čekala jsem na tebe.
- Schůzka se protáhla? - Jo. Jsem zničenej.
A mokrej.
Ale
chci si s tebou promluvit, Nikki.
Jo.
Dobře.
Dáme si k tomu půlnoční svačinku.
Udělala jsem rostbíf a yorkshirský puding.
Za mlada jsi ho měl rád, viď?
A rozhlídni se, prosím.
- Tvoje holčička makala. - Všiml jsem si. Nádhera.
Fakt bomba.
- Hele, Nikki… - Alfie, přemýšlela jsem.
Podívej se na ty malý brambory.
Dobře. Vím, že jsem teď byla pěkný číslo.
Nevím, asi je to je tím pocitem vykořeněnosti
a ne naprostý důvěry.
Zlato, přejdu k věci.
Zlepším se.
Slibuju.
Odteď budu brát svý léky pravidelně.
A všechno půjde jako po másle.
Co ty na to? Zlato?
Pojď ke stolu. Hostina čeká.
Už jsem jedl, Nikki.
Nevadí.
Aspoň to zbyde.
Zítra udělám hovězí haši.
Co se děje, Alfie?
Nic. Já jen…
Mám toho hodně
- a cítím se trochu… - Jaký?
Chladný? Odtažitý? Zdrženlivý? Jaký?
Nikki, celý je to nanic.
Všechno se seběhlo tak rychle.
- V tomhle nejsem nejlepší. - V čem?
Nevím,
jak to přesně mám říct.
Ale víš, Alfie.
Máš bohatý zkušenosti, jak to skoncovat se ženskou.
Neboj.
Už jsem pryč.
Zvláštní.
I když víte, že to musí skončit,
tak když to přijde,
vždycky ve vás něco hlodá:
Udělal jsem dobře?
Musím přiznat,
že mi chybí společnost.
Nikki byla třída.
Ale jak říkala stará a ošklivá teta Gladys:
„Vzhled není všechno.“
Považoval jsem to za kecy,
ale teď si myslím,
že ta stará rašple měla pravdu.
Julie?
Alfie, ahoj.
To je překvapení.
- Bože, neviděl jsem tě… - Jo.
Vypadáš… Úžasně.
Díky. Ty taky.
Mám trochu rýmu.
- Ale jinak jsi v pohodě? - Jo. Vždycky jsem v pohodě.
Ráda tě vidím.
Já tebe taky.
Víš, byl jsem…
Omlouvám se za to, co se mezi námi stalo.
A za to, jak to skončilo. Nebylo to…
Nebylo to dobrý.
Stýskalo se mi po Maxovi a po tobě.
- Už je to pryč. - Fajn.
Víš,
říkám si…
Možná bychom…
Víš, že já nikdy nic neslibuju.
Ale jestli chceš,
mohli bychom se zase vídat.
Mně by se to líbilo.
Bylo by to přímo skvělý.
- Alfie, já… - Jo?
To je Adam.
Těší mě.
- Jak se vede, Adame? - Fajn.
- Adam. - Jo.
Rád jsem tě potkal.
- Sluší ti to. - Díky.
Kolik je? Musím letět.
Mám schůzku. Těšilo mě, Adame.
Julie?
- Jak se má Max? - Dobře.
Pozdravuj ho.
- Jasně. - Nebo ne.
Měj se.
Haló.
Paní Wingová, něco se…?
Pane Wingu.
Proč brečíte?
Nebrečím. Vypadni.
- Určitě? - Jsem v pohodě. Běž pryč, Alfie.
Pardon. Chtěl jsem si půjčit auto.
Odešla ode mě.
Cože?
Květinka mě opustila.
Květinka? Tak se jmenuje vaše žena?
Co jsem provedl, Alfie? Že jsem ji miloval?
Hele, získáte ji zpátky.
Usilujte o ni. Pošlete jí kytku a čokoládu.
Napište báseň.
- To děláš? - Vlastně jsem to ještě neudělal,
ale možná je to způsob.
Co se rýmuje se slovem Květinka?
Třeba „krasotinka“.
Dobře.
Ty nikdy nepřestaneš udivovat.
Ahoj.
Taky tě rád vidím, Lon.
Měl jsem zavolat. Ahoj, Same.
Jo, tos měl.
Promiň, já jsem…
Hezký.
Hele, Lonette…
Vím, že je to nepříjemný. Protože…
Nemusíš šeptat. Marlon tu není.
Oba mi chybíte.
A tak jsem si říkal, že…
Možná bychom mohli všechno hodit za hlavu,
dělat, že se nic nestalo, a prostě jít dál.
Já prostě…
Víš, Alfie…
neměls jezdit.
Vy jste neměli dítě.
Tys měla dítě.
To první byla pravda.
Vzpomínám si na ten den u kliniky,
jak jsem se díval Lon do očí a snažil se pochopit,
čím si prochází. A jak ona odvrátila zrak.
Tehdy jsem to věděl.
Ale nechtěl jsem si to připustit.
Takže jako vždy…
jsem nic neřekl.
Byla velká šance, že to dítě
by mohlo být Marlonovo.
Aspoň jsem doufala.
Je toho…
na mě taky dost…
Já…
Marlon zůstal.
Prozatím.
Můžu něco udělat?
Co chceš udělat, Alfie?
Ahoj.
Víš, nikdy…
- Nikdy jsem… - Nechtěls nikomu ublížit.
Ale ublížil, Alfie.
Potřeboval jsem přítele, se kterým bych si promluvil.
Problém byl, že jich byl najednou nedostatek.
Nepamatuju si, že jsem byl v autě. Já jsem… Zastavil jsem.
A tekly mi slzy.
- Kvůli tomu malýmu? - Já nevím.
Možná.
Ale hlavně kvůli sobě.
A Marlonovi.
Nikdy se na mě nikdo tak nepodíval.
A věřte mi, že jsem zažil vražedný pohledy.
Stál při Lonette. Nikdy bych…
Nevíte, co uděláte, dokud nebudete někoho milovat.
A co teď?
Zapojíte se?
Ne.
Udělal jste jediný, co šlo. Zachoval jste se jako džentlmen.
To mi ještě nikdo neřekl.
Moc si nemyslete. Taky jste se zachoval
jako ten nejpodlejší parchant a krysa.
Příště přemýšlejte, než si rozepnete kalhoty.
To nic. Podělal jste to.
Co chcete dělat?
Skočíte z mostu?
Otázka zní,
co teď bude s vaším životem?
Lhal bych, kdybych tvrdil, že události posledních týdnů
mě nijak nevyvedly z míry.
Dobře, dobře.
Dobrý den.
Co pro vás můžeme udělat?
- Za kolik jsou tyhle? - Stojí 5,50.
Dejte je hned do vody.
Dobře.
Rozmyslel jsem si to.
Potřebuju něco pro zvláštní příležitost.
- A jakou? - Prosím?
- Žádost o ruku? - To ne.
Chci učinit nabídku, že bychom to mohli dát dohromady,
zase to rozjet, tak nějak.
Chápu. Závazek.
Řekněte mi, jaká, nebo jaký je,
a já vám najdu vhodnou květinu.
Víte, je…
Je smělá.
- Frivoli. - A hrozně sexy.
Napadá mě dolce vita.
Trochu nezbedná. Víte, troufalá.
Lavina s nádechem
mi amore.
A pod tím vším je…
Vlastně… milá.
Liz?
- Haló? - To jsem já, lásko.
Dnes jsem tě nečekala. Máš pracovat.
Něco mi odpadlo, tak jsem si vzal volno.
Mohli bychom brzy vstát, vypadnout z města,
jet na venkov a ubytovat se
- v B&B, jak o tom mluvíš. - Ráda bych, ale nemůžu.
Ráno snídám s investory.
- Co víkend? - Skvělý. Lepší.
Říkal jsem si…
Panebože.
Ne. Alfie.
- To je tak milý. - Milady.
Nejsou z plastikovýho kbelíku. Každou jsem osobně vybral.
- To vidím. - Očividně mám talent
na aranžování květin.
Jsem ohromená.
- Ani nemám slov. - To je dobře. Mise splněna.
Rád tě překvapuju.
Tak to se ti povedlo.
Tak dobře. Brzy vstáváš, tak mizím.
- Uvidíme se zítra? - Jo.
Abych nezapomněl. Chtěl bych…
Chtěl bych si s tebou o něčem promluvit.
O čem, zlato?
Počkám si na vhodnou chvíli a víc neřeknu.
Dobře.
Ráno ti zavolám.
Alfie, díky za květiny. Udělaly mi radost.
Fakt?
V tom případě možná zůstanu.
Já ne…
Není to dobrý nápad.
Ty tam máš chlapa, viď?
Bože…
Běž.
Nedělej to.
Co má?
- V čem je lepší? - Alfie, prosím.
Řekni mi to, prosím.
Rád bych to věděl. V čem je lepší?
Chci to vědět. Řekni mi to, prosím.
No tak. Řekni mi to.
Prostě mi to řekni.
V čem je lepší než já?!
Je mladší než ty.
„Je mladší než ty.“
Musím přiznat, že tohle jsem nečekal.
Úplně mě zaskočila.
To byste neřekli, co?
Asi už víte, že jsem dobrej ve skrývání citů.
Tyhle citový věci se k vám
připlíží, když to nejmíň čekáte.
Chápete?
Jo.
Jako s Liz.
Koho by napadlo, že ze všech žen, co znám,
mi zrovna tahle zasadí ránu, když jsem se neměl na pozoru.
Ironie.
Slovo z kalendáře.
Dorie.
- Ahoj. - Ahoj, Alfie.
- Dlouho jsem tě neviděl. - Protože jsi přestal volat.
Já vím. Měl jsem trochu…
Nic mi nevysvětluj. Výmluvy už mě nezajímají.
Dobře. Ale ne. Chci ti to vysvětlit.
Co? Žes mě měl už dost?
Objevila se nějaká hezčí? Nechci to slyšet, Alfie.
- Dorie… - Vážně.
Dorie…
Stává se mi…
Já nevím, já…
Když se moc… Ne sblížím, ale nějak tak…
Mám pocit, že jsem… Ne přidušenej,
ani polapenej, ale něco takovýho.
A já… A…
Rozumíš mi?
Dávalo to nějaký smysl?
Musí to hlavně dávat smysl tobě.
Jo, to je fér.
Musím jít. Čeká na mě.
Dorie.
Promiň.
Hodně štěstí, Alfie.
Od začátku jsem je všechny varoval.
Říkal jsem něco jako:
„Musím ti říct,
že v sobě nosím neviditelný varování.
Nevážu se. Nežením se.“
Přes všechno úsilí začínám nacházet trhliny
ve svým špatným konci.
Když se ohlídnu za životem
a za všemi těmi ženami,
musím myslet na všechno,
co pro mě udělaly,
a jak málo jsem udělal já pro ně.
Jak se o mě staraly, jak jim na mně záleželo,
a já jim to nikdy neoplatil.
Jo.
Vždycky jsem si myslel, že z toho vyrazím nejvíc.
Co mám?
Opravdu?
Trochu peněz v kapse.
Pár hezkých hadrů. K dispozici slušný auto.
A jsem svobodnej.
Jo.
Nezávislej. Volnej jako pták.
Na nikoho nejsem odkázanej.
A nikdo na mě.
Můj život patří jen mně.
Ale nemám klid v duši.
A když ho nemáte, nemáte nic.
Takže…
Jak zní odpověď? Na to se ptám sám sebe.
O čem to všechno je?
Chápete?