-Brian, har du en sekund över? -Jag vet vad du ska säga. Ingen fara.
-Jag ställde till för dig. Jag skäms. -Det är lugnt.
Det var mitt första misstag under de nio år jag mickat dig.
-Tack för att du var en god vän. -Det var så lite. Allt bra med Jim?
-Jodå. Till största del. -Pam, telefon till dig.
-Hälsa Alyssa från mig. Tack. -Visst.
Du, mickkillen. När ska jag få känna på din mick?
Vi får verkligen inte prata med er. Det är en larvig regel, men...
-Vi ses. -Jag hajar.
Ska du hålla anställningsintervjuer för det där säljarjobbet?
Jo, med några gamla vänner. Proffs. Man måste vara minst så här cool.
-Nu höjde du handen. -Gjorde jag? Ja, det stämmer.
Wallace låter mig ha en säljare vid Jims skrivbord när han är borta.
Äntligen nån i min skrivbordsklump som hajar mig.
"Jim, kan du inte skilja på slakteri och en nedsmältningsanläggning?"
"Påminn mig att aldrig låna ut en död ko eller häst till dig."
Jag förtjänar jobbet. Jag fixade kostymfirman med dig.
Och för att få Scrantonkatalogen av Jan så ställde jag upp till max.
-Och gick lågt. -En sak ska du veta...
Du får en intervju. Det är tufft motstånd,
men du har goda chanser.
Clark har noll chans. Han tävlar ju mot min kompis Rolf.
Han fiskar med handgranater.
Och Trevor får en att skratta så man spyr i byxan.
Det är för jävligt. Man lägger tolv tuffa veckor på ett jobb
och så ska man tävla om befordran.
Det är ett kontor, ingen dödsmatcharena.
Förändringar i klumpen. Slut med Pam och Jim-alliansen mot Dwight.
Det blir Dwight och hans vän-axelmakten mot Pam.
-Du kunde ha sagt allians där med. -Jag valde mina ord mycket noga.
Det är lite skakigt med mig och Pam just nu.
Att min frånvaro fördubblar Dwightkvoten i hennes liv...
...förvärrar bara saken.
-Ska du på intervju för säljarjobbet? -Nej. Jag får jobbet.
Kanske inte. Jag har varit här i 12 veckor. En hel "Homeland"-säsong.
Mycket kan hända på den tiden.
-Jag heter Rolf. Rolf Aul. -Rolf Aul...
-Det låter som Roald Dahl. -Dra åt helvete.
Där har vi min kompis! Rolf har förtur.
Du är inte i samma liga.
Med ROLF så "rullar man runt
på det skrattande golvet".
Rolf är min bäste vän och han är bäst!
Han är jämt lugn och sansad.
Det går inte att få honom att tappa fattningen. Han är så rar.
-När ska du prata med Wallace? -Senare, men hoppas inte för mycket.
I veckan förlorade min firma en finansiär och vi letar nya intäkter.
Mina kompanjoner tycker att jag ska be chefen för firman jag överger
att ge oss en enorm summa pengar.
Då var det problemet löst. Tackar.
-Det här blir din plats! -Jag sitter i telefon.
-Äh, lägg av! -Jag ringer tillbaka.
Hoppas du gillar norsk black metal. Jag använder inte lurar.
Inga lurar!
-Han är nog mest nervös. -Det är lugnt. Det är en sittplats.
Det spelar ingen roll.
-Din CV här är lite otydlig. -Mycket av informationen är privat.
-Är du kvalificerad att bedöma mig? -Jag erbjuder jobbet.
-Vad har du för meriter? -12 år här! Jag var årets säljare.
-Jag har hört allt jag behöver. -Ring David Wallace för referenser.
Tack, Dwight. Jag hör av mig.
Alla kan inte vara stjärnor. Men nu kommer Trevor. Han är ett proffs.
Ber man honom hoppa, så frågar han
"På vem?" Han hoppar gärna på folk.
Varför vore du en bra pappersförsäljare?
Okej... Det var en oväntad fråga.
Får jag fundera på den och återkomma?
En enkel fråga om ett pappersförsäljarjobb.
Pass. Nästa.
Är du lagspelare eller sololirare?
Nej, nej och nej.
-Det fanns bara två alternativ. -Schack matt.
Den här omgången vinner du. Stämplar du för gratis parkering?
-Det här är en bussbiljett. -Han är då inte lättlurad.
-Får jag kolla prislistorna? -Javisst, gör det.
-Är det lugnt? Du verkar lite... -Jodå, absolut.
Gillar folk att sitta bredvid dig? Du är väl renlig?
-Dove Men. -Lyssnar du på musik med lurar?
Nej, du lyssnar inte på musik. Vi är ju på jobbet, inte på konsert.
-Jo... Får jag förbereda mig? -Javisst, gör det du behöver göra.
Så fort du har gjort en sak för mig.
-Andas mig i ansiktet. -Varför?
Andas mig i ansiktet nu på en gång.
Pepparmint eller Wintergreen? Jag visste det.
-Bra näsa. -Jag visste att det var Wintergreen.
Jag kan inte ta Clark. Han må likna en Schrute
men tänker som en Halpert och uppför sig som en Beesly.
Okej, den här då?
En kund som fått mängdrabatt vill återlämna hälften.
Du kan inte dra av rabattpriset eller ge innestående
för du förhandlade åt en tredje part.
-En riktig rävsax. -Just det!
-Jag skulle köra en Kobayashi Maru. -Fan! Helt rätt svar. Igen!
Tänk efter, Dwight. Du har en kartong 220-grams...
Vet du vad, Dwight? Intervjun är slut och jag får jobbet.
Jag körde en Kobayashi Maru på hela processen.
-Nej... -Jodå. Star Trek regerar.
-Sant. Svaret är ändå nej. -Kom igen! Gjorde Trevor så? Rolf?
Tror du inte jag har fler vänner? Jodå, alla bättre än förlorarna här.
Det här är inte naturligt.
Jag vill inte döma folk efter utseendet.
-Nej, men räknas lukten dit? -De luktar så illa.
Om jag luktade så illa skulle ni väl säga nåt?
-Jag säger åt dig jämt. -Där fick jag skylla mig själv.
Näste man: min kusin Mose. Han vore en bra papperssäljare.
Han är rädd för papper, och vill då bli av med så mycket som möjligt.
Jag har stora förväntningar.
-En egenskap som gör dig bra säljare? -Social.
Enligt din CV har du jobbat som säljare åt kemifirman Dow i 15 år.
-Just det. -Du vet väl att vi bor ihop?
Jag har aldrig sett dig åka till ett jobb. Varför står det på din CV?
-Hur hörde ni om jobbet? -Min mamma.
Dwight ringde, men han visste inte att jag hade flyttat
för mor och jag är osams eftersom jag inte låter bli hennes grejer.
Dwight är min kusin, så jag hörde honom nämna det för Mose i duschen.
-Var du eller han i duschen? -Allihop.
Det är en kodusch, så det är fullt med folk där.
-Så alla känner Dwight? -Jag var hans barnvakt.
Sen var vi ihop ett tag.
Han var en passionerad älskare och en rar bebis.
Just det, du brukade hämta Dwight efter skolan.
-Gick du också på X-Men-skolan? -X-Men-skolan?
Jag gick på en skola där jag skulle
få utveckla mina mutantegenskaper.
Det visade sig vara en lurendrejare
som snott idén från serietidningen.
Det tog mig flera år att inse att det var en bluff.
Vissa listade aldrig ut det.
Jag har krafter. Natthörsel. Hundar förstår vart jag pekar.
I träningen ingick morotsplockning, badkarstvätt,
att sy falska Levi's och mycket telefonförsäljning.
Jag vill inte sitta bredvid nån av dem i tjugo år.
-Kan inte nån säga nåt? -Jag sa ifrån om Jim. Funkade inte.
-Se nu vad han ställt till med. -Ja, det är ditt fel.
-Hur menar du nu? -Fundera på begreppet konsekvenser.
Föreställ dig att världen inte roterar kring dig. Det finns andra.
Dwight tar ju in knäppisarna.
Dwight är en knäppis. Man kan inte beskylla en knäppis för sånt.
Men man kan anklaga en normal person som har skapat situationen.
Det blir jag som får sitta bredvid knäppisen.
Jag sitter och hejar på Nate, och det känns bara...fel.
Glöm det. Jag måste jobba på väggmålningen.
Jag har en del vassa träd som måste rundas till.
-Skulle inte vi höras senare? -Det här gäller den nya säljaren.
Dwight har kallat in en massa knäppisar och jag undrar om...
Dwight Schrute här. Vem talar jag med? Ljug inte.
Det är David. Jim säger att han vill vara delaktig i anställningsbeslutet.
Jaså? Eftersom Jim jobbar deltid
så är han nog mindre engagerad
än nån som jag, här varje dag och skitduktig.
Eftersom personen ska sitta på min stol bredvid min fru...
Eftersom vi måste anställa den här säljaren för att täcka upp för dig
så kan jag bara betala dig för de dagar du faktiskt jobbar.
Jaha, okej. Jag kan inte påstå att det är orättvist.
-Det tycker jag låter rättvist. -Vi ska ju pratas vid senare.
-Varför inte ta det nu? -Ja, vad gällde det, Jim?
Jo, det gäller Athlead.
-Måste Dwight vara med? -Jag är gärna med, David.
Okej. - Varsågod, Jim.
Det finns en chans att investera...
Okej, Jim. Jag stoppar dig där.
Jag vill investera. Jag vill ge dig hundra miljoner dollar.
Varför du göra om träd till buskar? Man gör inte papper av buskar!
Hide, de delar ut jobb på övervåningen. Gå och få ett.
-Tack. -Jo.
Hoppsan.
Det är fast. Som bröd.
-Att de är dina kompisar räcker inte. -De är de bästa som finns.
Talang är en attraktiv egenskap.
Alla dina vänner är missfoster.
Vet ni vem som var ett missfoster? Spider-Man. Men också en hjälte.
De liknar honom, om han hade blivit biten av en spindel
och sen blivit väldigt onaniintresserad.
-När jag börjar blir det paintball. -Varje lunch!
"Wolf till parkeringen för paintball."
Wolf är kul. Han har avrättat mig på nära håll över hundra gånger.
När vi var på samma lag!
Vad jag skrek. Vilken stolle.
Sälj det här pappersarket till mig. - Kolla nu.
-Vill du ha pappret? -Jodå.
-Det är inte särskilt bra. -Jag betalar det som krävs.
Jag bör nog behålla det om du är så intresserad.
Du har massor med såna papper. Ta mina pengar.
Lägg av! Det är slut, hör du det?
Okej. Det där gick toppenbra.
-Är det 570-numret som gäller? -Just det.
Okej. Bra, bra...
I åtta år sålde jag elektronik
i Sanyobutik i centrala Tokyo.
Jag har varit doktor och har läst affärer på Tokyouniversitetet.
Det här kommer inte att funka.
Tack!
Nate känner vi till, men han har svagheter:
hörsel, syn, tankeförmåga.
Trevor är bra, men saknade glöd idag, och han brukar älska att tända på.
Troy är bokstavligen unik.
Han är en vätte, hob eller kobold.
Ändå tvekar jag. Varför kan jag inte välja nån av dem?
Nej, nej, nej...
Jag behöver bara säga åt dem... Jag behöver bara säga åt dem.
-Ska jag byta på dig? -Det gör jag själv numera.
Tar du beslut snart?
Jag har stått dubbelparkerad i fem timmar.
De har bärgat bort bilen. Det tar sällan mer än en trekvart.
Nåja. Jag bor bredvid uppställningsplatsen.
De har bara sparat mig bensin.
Vi vet att det är svårt. Vi är dina vänner vem du än väljer.
-Troy Underbridge, Gabor, Melvina... -Eller ingen av er.
-Visst, du skulle välja nån annan. -Tänk vilken skymf det vore.
Tänk vad mycket förakt det skulle krävas för nåt sånt.
-Jag vill anställa er allihop. -Jag kan börja på måndag.
Jim!
Jim! Jim, vänd dig om.
Jim, vänd dig om. Jim, vänd dig om.
Jag älskar att stirra åt ett visst håll.
Att se söderut, det är livet.
Låtsas som det regnar!
Så det kändes rättvist att du är delaktig i beslutet
eftersom de ska sitta bredvid din fru.
Du vet att jag inte skulle välja nån av dem.
Det är för jävligt! Så vad gör du? Beslutet är ditt.
Är dina vänner inte så bra? Inte ens Gabor?
Jag har bara högre krav på kollegor än vänner.
Jag kunde inte se nån av dem i guld och grått.
Du har ritat en Dunder Mifflin-dräkt!
Sommar, vinter,
djungel, högtid.
Personligen blev jag överväldigad av allas meriter.
Det var ett svårt beslut, men det fick till slut bli...ingen av er.
-Ursäkta? -Vad då? Vilket jädra mög!
Wallace gav mig ansvaret. Du har inget att säga till om.
Det är så mycket mög att det blir en möghög!
-Hur kan du göra så? -Nu räcker det.
Får vi tillbaka vår CV?
Jag har bara en och jag har skrivit ett recept på baksidan.
Det här är fruktansvärt.
Här är Jims hemadress om ni vill slå in hans hus i toapapper eller nåt.
-Det var...taskigt. -Nej, vi förstår.
Tack för "chansen", Dwight. Öppna inga misstänkta paket.
Eller vänta... Jo, öppna dem. Det är ingen fara.
Det var inte mitt beslut. Rolf, kom igen. Det var inte mitt val.
-Jag vill anställa er allihop. Gabor! -Då var min dag körd.
För sent för en gryta, men för tidigt för mikromat.
-Jag vet! Paintball! -Suveränt. Tar vi det efter jobbet?
-Vad ska vi göra tills dess? -Kom så går vi.
Ingen begränsning av vapenklasser, eller hur?
Ja, det gick ju bra.
Kolla här, så skrivs det ut... - Här är din nya skrivbordskamrat.
-Läget, snygging? -Schyst. Hej, Clark.
Det minst dåliga alternativet, och det tog mig hela dan att ordna.
Det är väl okej, men jag gillade min gamla skrivbordskamrat.
Okej. Nu måste jag till styrelsemötet.
Jag ringer när jag är framme. - Ta väl hand om min fru!
Det sägs att man växer ifrån sina vänner förr eller senare.
Jag växte ifrån allihop på bara tre timmar.
-Ska du ha nåt från köket? -Nej tack.
-Jag kan ta en kaffe. -För det måste man vara så här cool.
-Ska vi nolla den nya killen? -Vem, jag?
-Vi. -Ja, det vill jag verkligen!
Här. Nästa gång han ska på toa distraherar jag honom, så att du...
Jodå, jag vet vad jag ska göra. Det här blir toppenkul!
-Välkommen in i klubben! -Nej, Dwight!
Det spelar roll vem som får sitta bredvid Pam.
Dem man omger sig med är dem man tillbringar livet med.
Från mitt skrivbord såg jag Pam i så många år.
Och så blev jag kär. Så det är klart att sånt spelar roll.