Oprește-l!
Ochelari noi.
Dwight, ce clovn ridicol ești!
Sunt îmbrăcat conform codului de doliu Schrute.
A murit mătușa Shirley.
Dwight, îmi pare rău. Erați apropiați?
Aș spune că m-a crescut, dar m-am crescut singur.
Totuși, era ca o mamă pentru mine.
Mama mea adevărată era foarte rece, distantă.
Aș putea spune că era ca o mătușă pentru mine.
- Condoleanțe. - Păstrează-le!
Bine. Ce ai în gălețile alea?
După obiceiul Schrute,
fie vă invit la înmormântarea de sâmbătă
presărând pământ fertil roșu pe fața voastră,
sau vă cer să păstrați distanța pe perioada doliului
presărând sol negru, ușor acid.
Ce culoare e?
E destul de negru.
Da. E acid.
Slavă Domnului!
- Poftim? - Îmi pare rău, Dwight.
Dacă vrei să fiu cu tine, o voi face cu siguranță.
Dar am un antrenament personal.
Bine, nu e... Nu pot...
Eu primesc pământ roșu. Nimeni nu primește.
Trebuia să tac.
Nu suntem apropiați. Îl cunosc pe Dwight doar de 12 ani.
Doisprezece ani.
Cum a trecut timpul!
Sunt sigur că e într-un loc mai bun.
Așa sper.
E total aiurea. Nu poți face un bulgăre de pământ...
- Mi-e așa de dor de ea! - Bine.
Știi?
LA BIROU
A venit Zeke.
Zeke!
Bună, Dwight! Mose, te salută mama.
Salut-o pe mama.
- Pleci? - O să fie fantome acolo?
- Treci în ataș! - Treci în ataș!
- Tu treci în ataș!
Ce cauți aici?
M-ai invitat. Ai aruncat pământ roșu.
Așa e.
- Cine e? - Jeb, fratele meu
Ai un frate?
N-am găsit loc de parcare.
Uite ce am făcut!
Am închiriat-o.
- Vrei să intri? - Intră tu!
Vrei să intri? Te pun eu acolo.
Uite-așa!
Unchiule!
- Doamne! - Bună, față rotundă.
Mă bucur să văd ochii ăia micuți de chinezoaică.
- Cine e tipul? - E rău.
Bună tuturor!
- Ce cauți aici, Todd? - Să trec direct la subiect.
Mă numesc Todd Packer și sunt în reabilitare.
Urmez pașii.
Sunt la pasul opt la Alcoolici Anonimi,
pasul nouă la Narcotice Anonime.
Vreau să mă revanșez.
Am fost o persoană dificilă în ultimii ani.
Un măgar. Recunosc.
Nu trebuie să-mi acceptați scuzele.
- Dar mi-ar plăcea. - Packer...
- Le acceptăm. - Stai, nu!
De fapt, trebuie să fac asta într-un anumit mod
și trebuie să dau exemple.
De unde să încep?
Pam Pam și pampamurile ei.
Am spus lucruri vulgare despre ei.
Dar sunt frumoși,
și de aceea m-am comportat așa.
Pam, îmi cer scuze, am comentat
și am personificat sânii tăi.
Îmi pare rău.
Vai de mine! Nu m-am purtat frumos cu tine.
Phylly, îmi cer scuze pentru ce am spus despre mărimea ta
în față, în spate și sub formă de desene.
De fapt, asta se aplică și lui Stanley și Kevin
și băiatului ăstuia.
Todd, arunci insulte sub formă de scuze.
De ce nu pot fi bun?
Adevărul e că îmi place de voi. Chiar îmi place.
Bine, scuzele sunt doar jumătate din proces.
E mai important să mă revanșez, de aceea, am adus astea.
Am fost la mall-ul Steamtown,
și am cumpărat brioșe pentru toți de la Sfârcuri.
Cred că se numește Aperitive.
Mintea vede ce vrea, nu?
Poftim.
Oameni buni!
Înainte de a accepta brioșele astea,
cred că trebuie să discutăm privat în sala de ședințe.
Nu mâncați brioșele.
Ne-am adunat astăzi aici
să fim cu această femeie și cu pământul.
Bărbatul e născut de femeie și viața lui e zbuciumată.
Nu e sol bun. N-o să crească nimic.
Nu contează. E un cimitir.
Da. Voiam să spun că e un sol prost.
Nu plantăm decât morți aici.
Nu-i nimic, că oricum nu mai cresc.
Slavă Domnului că nu cresc. Doar nu vrei să avem zombi.
De acord. Nu-ți face griji. N-o să ai niciunul.
Rudele au de spus ceva?
Ai avut păr negru și apoi păr alb.
Ai fost mătușa verilor mei. Cam toată viața ai avut 1,65 m.
În final, ai avut 1,55.
Sunt oameni descriptivi.
- Ați început fără mine. - Ai întârziat.
Ce era să fac?
- Bună, Fanny! - Bună!
- Cine e? - Sora lui Dwight.
- Dwight are o soră? - Da.
E frumoasă.
Bună, micuțule! Nu te-am văzut de mult.
Ce-i asta? Vai de mine!
- Lasă... - Ce ai...
- Henry. - Dwight.
Văd că s-a întors Esther.
Bună, Dwight!
Bună, Esther. Mă bucur că ai venit.
Era în drumul nostru.
Mergem în oraș. Îmi trebuie niște lână.
Dacă poți să rupi două gâturi de pasăre dintr-o mișcare
de ce să folosești două mișcări să le omori?
Suntem la înmormântare.
- Bine. - Bine.
A spus cineva de înălțime?
- Da. - Mărimea proprietății?
Shirley, ai cel mai mult teren din zonă, 647 de hectare,
învecinându-te cu șase alte ferme,
inclusiv ferma mea și a nepotului Dwight.
Bine.
Să mergem!
Vrei să faci onorurile?
Bine...
Nu cred că trebuie să facem asta.
Nu avem nevoie de un doctor de la Harvard să ne spună cine e viu sau mort.
Dar am avut ghinionul să îngropăm persoane care dorm adânc.
Și, când hoții de morminte au găsit zgârieturi
în interiorul unor sicrie,
am decis să ne asigurăm că mortul nostru e mort cu adevărat,
din considerație.
E destul pentru mine.
Nu ar trebui să mâncăm brioșele.
Să nu-i dăm satisfacție.
Sunt de acord.
Deși, brioșele astea sunt dense
dar și foarte pufoase.
Nu ne poate cumpăra iertarea cu brioșe.
S-a purtat îngrozitor cu noi. Încă o face.
Cât e o brioșă? 2,50 dolari?
E prețul demnității noastre?
De fapt o brioșă e 3,75. 3,67$ dacă cumperi o duzină.
Nu uit niciodată un număr. Numele le uit imediat.
Locurile, nu. Fețele, e greu.
Dar numerele,
am un dar.
De aceea, sunt contabil.
Nu cred că ne-am mai întâlnit.
Sunt Todd. Mă scuzi că te-am numit o piticanie grasă mai înainte.
De fapt, n-ai spus asta.
- Nu? - Nu.
Acum îmi cer scuze pentru ce am în minte.
Sunt convins că îți va plăcea brioșa asta.
Poate ar trebui să mâncăm brioșe.
Nu i-am făcut destule lui Packer?
L-am trimis în Florida degeaba,
și tu l-ai concediat.
Așa e. Adevărat.
A fost doar politic. N-a făcut nimic greșit.
Ați fi spus asta dacă brioșele erau de la Supermart?
- Mai au brutărie acolo? - Au. E teribilă!
Și e din ce în ce mai rău.
Deci e vorba doar de brioșe.
Corect. E vorba doar de brioșe.
Ne-am înțeles, nimeni nu atinge brioșele.
- Bine. - Bine.
Packer să se ducă naibii.
Mulțumesc că ați venit la înmormântare.
Cum mă uit la marele apus al vieții,
mă întreb unde am greșit.
Toți m-ați dezamăgit.
Fanny, o mamă celibatară în oraș.
- Mulțumesc! - Jeb, un dealer.
După ce am părăsit armata,
am cumpărat o fermă de viermi de la un californian.
Se pare că „vierme“ înseamnă altceva acolo
și acum mă ocup...
de gestionarea durerii.
Sau fumatul gestionării durerii.
Nu-mi place că Jeb cultivă marijuana.
Ar fi putut cultiva orice.
Orice lucru din lume.
Vorbea odată că va cultiva un hibrid alună-strugure.
O plantă, un sandviș.
Nu putem aștepta ca ferma familiei să dispară.
Astea sunt condițiile mele.
Dwight, Fanny, Jeb,
dacă vă întoarceți acasă, vă las ferma.
Asta e.
A înnebunit?
- Dwight? - Dwight, băiete.
- Nu. - Trezește-te. Dwight!
Hai să facem asta.
Să ne ocupăm de fermă. Eu accept.
Nu. Nu mă mut aici.
- Ai înnebunit? - Firește că nu.
Nu vreau să te jignesc. Știu că îți place aici.
Dwight, viața la fermă e lipsită
de sofisticare...
- Dumnezeule! - Mie îmi place sofisticarea.
Nu știu, bărbații sunt...
E aproape ca o ignoranță voită.
Mulțumesc de întrebare.
De fapt, am scris puțină poezie. E o nebunie.
A fost publicată de curând.
Ceea ce e... Poate am... Da, uite.
De la femeidinhartford littrimestrial.com.
„Ignoranță voită“ de Fanny Schrute.
Ai dreptate.
Oamenii de aici...
sunt ca un pârț.
Înțelegeți? Ca un pârț.
Știți ceva? Să stăm câteva nopți aici
și să ne gândim la ofertă.
Nu contează câteva nopți.
Cred că vor conta câteva nopți.
Într-una din ele vei spune da.
Cinci, patru, trei, doi... Gata să spuneți da. Unu!
- Da! - Absolut!
Nu a fost ușor să cresc cu Dwight și Mose.
Dwight era cel tare, iar Mose era un vizionar
și eu am rămas un comediant.
Nu merge cu mine...
- Bine... - ...apropo. Nu e...
- Foarte inteligent. - Oui.
- Doamne!
Când sosim, fii și fiice
Oamenii subestimează puterea nostalgiei.
Dacă baseballul o folosește ca oamenii să-l urmărească,
o folosesc și eu ca să-mi atrag frații la fermă.
Nostalgia e una dintre slăbiciunile omenirii.
A doua e gâtul.
Dacă un bărbat e interesat de o femeie,
aruncă ciocul unei ciori spre ea.
Dacă ea e interesată să-l accepte,
trebuie să distrugă ciocul.
Hei...
Îmi pare rău pentru sex.
Mie nu-mi pare rău.
Mie da.
A fost pragul de jos.
Poți face asta, Kevin.
Nu știi asta.
Kevin, gândește-te la altceva.
La filmul Skyfall. Ți-a plăcut filmul, nu-i așa?
James Bond era spion.
Da, era un spion bun.
Da. Cel mai bun.
Lui James Bond i-ar plăcea brioșa.
Mi-a părut bine să vă văd pe toți.
La revedere!
Trec printr-un program cu 12 pași.
În prezent, sunt la pasul zero
care e ** de distractiv.
Am petrecut șase ore
îndepărtând crema
și apoi punând diverse medicamente, legale sau nu
unele laxative,
altele constipante.
Nu-l concediezi pe Packman
și te aștepți să nu fii pedepsit.
Sunt foarte mândră de noi.
Cred că am făcut ce trebuie.
- Ce e, Pam? - Stai!
A plecat. E doar o brioșă acum.
Nu! E principiul lucrului.
Doamne!
Îl iert tare mult.
- Se îneacă? - Kevin?
A fost minunată.
E periculos să luăm ouăle în fața lor?
Da. Trebuie să te retragi. Fiindcă sunt găini ucigașe.
Te întrebam ceva ce nu știu.
Și ai învățat ceva nou. Dar a fost o întrebare idioată.
O să râd de tine puțin.
O să le mâncăm azi?
Dacă vrei.
E o ghilotină?
Asta? Nu.
Ar fi grozav totuși. E pentru muls.
Aia e o vacă?
M-ai întrebat dacă e o vacă?
Ce faci acum?
Vino încoace!
Vino!
Apucă o țâță cu fiecare mână. Stai jos!
Așa. Strânge de sus în jos.
Trage tare, folosește-ți mușchii. Trage laptele.
Bine, merge?
Nu știu.
Este ugerul cald? E laptele gros?
- Nu știu. - Nu te pricepi. Dă-mi țâțele alea.
Nu te-a învățat nimic tata?
Nu-l cunosc.
Bună dimineața, Erin!
Bună!
Atenție!
Am decis să mănânc brioșa.
M-am gândit aseară. Am vorbit cu Jim, cu sora mea,
și, atâta timp cât Todd Packer nu știe, e în regulă.
Nu-mi pasă ce faci, Pam, dar nu mai face zgomot.
Phyllis!
Packer a pus droguri în brioșe.
Nu se poate!
Ai avut diaree sau amețeli?
Unii dintre noi, ambele.
Doamne! Sunteți toți bine?
Aseară, am scos toate păpușile
și m-am jucat cu ele în sufragerie.
Apoi am comandat zece de la American Girl.
Mii de dolari.
Consideră-te norocoasă, Phyllis.
Am stat pe toaletă.
Și eu.
M-am dus să colind în martie
și am fertilizat niște tufișuri.
N-a fost o seară bună.
Dar nici cea mai rea.
Tu ce-ai făcut, Andy?
Noaptea trecută! Doamne!
Nu știu. Nimic.
- Kevin? - De ce mă întrebi?
Nu sunt... Nu știu.
Nu.
De fapt, e greu să-mi amintesc.
O noapte normală.
Așa a fost noaptea mea.
- Da. - Bine.
Adică normală.
Da, nu te-am văzut deloc aseară.
Nici eu nu te-am văzut.
Oficial, e cel mai rău om.
- Dar, Kevin, e... - Da, nu, înțeleg, Pam.
Înțeleg.
Nu.
Asta e. Am vrut să mă revanșez.
E tare. Trebuie să ai mult curaj.
Catifea roșie.
- Trebuie să-mi cer scuze. - Nu-i nimic.
Mi-a trecut.
Asta nu e o fermă de viermi de trei hectare.
E un monstru.
Oricine se ocupă de ea, are multe de făcut.
- Nu eu. - Nu eu.
Eu.
Dacă copilul nu petrece timp la fermă, o să rămână așa.
Bine.