Odota!
Uudet silmälasit.
Oletpa sinä hassu hienostunut klovni.
Tämä on sukumme suruasu. Shirley-tätini on kuollut.
-Otan osaa. Olitteko läheisiä? -Hän tavallaan kasvatti minut.
Oikeasti kasvatin itse itseni. Hän oli minulle ikään kuin äiti.
Oikea äitini oli hyvin etäinen. Hän on minulle ikään kuin täti.
Otan osaa. Mitä sangoissa on?
Sukuni tapojen mukaisesti joko kutsun teidät hautajaisiin -
sirottelemalla punaista multaa kasvoillenne -
tai sitten pyydän teitä pysyttelemään kaukana -
sirottelemalla mustaa ja hieman hapanta multaa.
-Minkä väristä se on? -Näyttää aika mustalta.
Jep. Hapanta on.
-Luojan kiitos. -Anteeksi kuinka?
Otan osaa. Tulen toki hautajaisiin, jos niin haluat -
-mutta tapaan kuntovalmentajani. -Tuo ei ole...
Minä sain punaista multaa. Kukaan muu ei saanut sitä.
Olisi pitänyt olla hiljaa. Olen tuntenut Dwightin vasta 12 vuotta.
12 vuotta. Aika kuluu saakelin nopeasti.
-Tätisi pääsi parempaan paikkaan. -Toivon niin.
Tämä menee liian pitkälle. Et voi tehdä multapalloa...
Kaipaan häntä kovasti.
-Zeke tuli. Zeke! -Hei, Dwight.
-Mose, äiti lähetti terveisiä. -Terveisiä äidille.
-Tuletko mukaan? -Onko siellä haamuja?
-Mene sivuvaunuun. -Mene itse.
Mitä teet täällä?
Kutsuit minut heittämällä punaista multaa.
Ai niin.
-Kuka tuolta tulee? -Veljeni Jeb.
-Onko sinulla veli? -En nähnyt parempaa parkkipaikkaa.
Katsokaa, mitä tein. Tämä on vuokra-auto.
-Haluatko kuoppaan? -Mene itse.
Työnnän sinut sinne.
Hei, söpöliini. Kiva nähdä nuo kirkkaat kiinalaiset silmäsi.
-Kuka tuo on? -Huono juttu.
-Mitä teet täällä, Todd? -Mennään suoraan asiaan.
Olen Todd Packer ja olen vieroituksessa.
Olen 8. askeleella alkoholistien ryhmässä -
ja 9. askeleella narkomaanien ryhmässä.
Haluan hyvittää käytökseni. Olen ollut hankala ihminen.
Melkoinen mäntti.
Teidän ei ole pakko antaa anteeksi, mutta se olisi mukavaa.
Annamme anteeksi, Packer.
Minun täytyy noudattaa ohjeita ja mainita esimerkkejä.
Mistä aloittaisin?
Pam ja hänen pam-paminsa.
Olen puhunut niistä todella tökerösti.
Ne ovat upeat, joten en voinut hillitä itseäni.
Anteeksi, että esineellistin sinua -
ja kohtelin rintojasi kuin ihmisiä. Anteeksi teillekin.
Voi pojat. Kohtelin sinua huonosti.
Olen pahoillani, että huomauttelin painostasi -
päin naamaa, selkäsi takana ja piirustusten muodossa.
Sama pätee kaikkiin isokokoisiin: Stanleyyn ja Keviniin...
Tähän poikaan parin vuoden päästä.
Loukkaat ihmisiä anteeksipyynnön varjolla.
Miksen voi olla kohtelias? Pidän teistä oikein kovasti.
Anteeksipyyntö on vain yksi vaihe. Tärkeintä on tekojen hyvittäminen.
Kävin Steamtownin ostoskeskuksessa hakemassa teille kuppikakkuja.
-Myymälän nimi oli Tisuja. -Sen nimi on Nisuja.
Aivot näkevät mitä haluavat.
Ole hyvä.
Kuulkaa nyt. Ennen kuin otamme kuppikakut vastaan -
meidän pitäisi keskustella kokoushuoneessa.
Älkää syökö niitä.
Kokoonnuimme liittämään tämän naisen maahan.
Ihminen syntyy naisesta ja elää keskellä myllerrystä.
-Huonoa maata. Täällä ei kasva mikään. -Tämä on hautausmaa.
-Maaperä on surkeaa. -Tänne istutetaan vain ruumiita.
Hyvä. Ne eivät kasva.
-Muuten niistä tulisi zombeja. -Ei hätää. Ne eivät kasva.
Haluavatko omaiset puhua?
Musta tukkasi muuttui harmaaksi.
Olit serkkujeni täti ja yleensä 160-senttinen.
Lopulta olit 155-senttinen.
He ovat kuvailevaa väkeä.
-Aloititte näköjään ilman minua. -Olit myöhässä.
-Hei, Fannie. -Kuka tuo on?
-Dwightin sisko. -Onko Dwightilla sisko?
Kaunis nainen.
Hei, pikkumies. En ole nähnyt sinua vuosiin.
-Mitä tuo on olevinaan? -Anna olla.
-Henry. -Dwight.
-Esther on näköjään palannut. -Hei, Dwight.
-Hei, Esther. Kiva, että tulit. -Tämä oli matkan varrella.
Olemme menossa kaupunkiin. Tarvitsen lankaa.
Miksi katkaista kanan kaula kahdella iskulla, jos yksi riittää?
Olemme hautajaisissa.
Mainitsiko joku hänen pituutensa?
Entä maatilan koon?
Shirley, 640 hehtaarin maatilasi on paikkakunnan suurin.
Sinulla on kuusi rajanaapuria -
muun muassa minun tilani ja Dwightin tila.
No niin.
Aloitetaan.
-Haluatko sinä kunnian? -Tämä ei ole välttämätöntä.
Sukumme ei tarvitse lääkäriä toteamaan ihmisiä kuolleiksi -
mutta olemme vahingossa haudanneet nukkuvia ihmisiä.
Kun haudanryöstäjät löysivät raapimajälkiä arkkujen sisältä -
päätimme kohteliaasti varmistaa, että vainajat ovat kuolleita.
Selvän teki.
Emme voi syödä Packerin kuppikakkuja.
Olen samaa mieltä, vaikka ne ovatkin täyteläisiä mutta samalla kuohkeita.
Anteeksiantoa ei voi ostaa. Hän kohteli meitä kaltoin.
Ja sama vain jatkuu.
Mikä on itsekunnioituksemme hinta?
Kuppikakku maksaa 3,75 dollaria ilman paljousalennusta.
En koskaan unohda numeroita, mutta nimiä en muista.
Enkä myöskään paikkoja ja kasvoja.
Mutta numerot... Minulla on lahja.
Sen vuoksi olen kirjanpitäjä.
-Hei. Minä olen Clark. -Todd.
Anteeksi, että kutsuin sinua lihavaksi pätkäksi.
-Et kutsunut. -Enkö?
Pyydän anteeksi jopa ajatuksiani.
Kuule.
Minusta tuntuu, että pidät tästä.
Syödään kuppikakut. Packer on saanut kärsiä jo tarpeeksi.
Lähetimme hänet Floridaan, ja sinä annoit hänelle potkut.
Eikä hän tehnyt mitään väärää.
Entä jos ne olisivat halpahallin leivoksia?
-Onko siellä edes leipomoa? -Se on surkea.
-Ja huononee päivä päivältä. -Ajattelette siis vain kuppikakkuja.
Olet oikeassa. Ajattelemme vain kuppikakkuja.
Sovitaanko, ettei kosketa kuppikakkuihin?
-Hyvä on. -Packer voi painua helvettiin.
Kiitos, että tulitte hautajaisiini.
Katson elämäni auringonlaskuun ja mietin, mitä olen tehnyt väärin.
Olen pettynyt teihin kaikkiin.
-Fannie on yksinhuoltaja kaupungissa. -Kiitos.
Jeb on huumediileri.
Kun lähdin armeijasta, ostin kukkatilan kalifornialaiselta.
"Kukka" ilmeisesti tarkoittaa siellä jotain muuta.
Nykyään tarjoan kivuntorjuntaa.
Poltettavaa kivuntorjuntaa.
Vihaan sitä, että Jeb viljelee pilveä. Hän voisi viljellä mitä vain.
Ihan mitä tahansa.
Hän haaveili pähkinän ja viinirypäleen risteytyksestä.
Yksi kasvi ja yksi voileipä.
Emme voi antaa perhetilamme tuhoutua.
Kerron nyt ehtoni.
Dwight, Fannie ja Jeb:
Jos palaatte kotiin, saatte maatilani.
Siinä se.
Onko hän hullu? Dwight...
Herää, Dwight.
Tehdään se. Hoidetaan Shirley-tädin maatilaa.
En muuta tänne takaisin.
En halua loukata sinua. Tiedän, että viihdyt täällä -
mutta maaseudulta puuttuu -
tietty sivistys, joka vetää meitä puoleensa.
Ja miehet... Ihan kuin he olisivat tahallaan tietämättömiä.
Kiitos, että kysyit. Olen kyllä kirjoitellut runoja.
Niitä julkaistiin vastikään, mikä tuntuu...
Minulla onkin... Tämä on Hartfordin kirjallisuussivustolta.
"Tahallinen tietämättömyys". Kirjoittaja: Fannie Schrute.
Todellakin.
Tämä porukka on ihan... Ihan kuin pieru.
Jäädään tänne pariksi yöksi ja mietitään tädin ehdotusta.
-Ei siitä haittaakaan ole. -Saattaa olla.
Sanot "kyllä", kun lasken yhteen. Viisi, neljä, kolme, kaksi, yksi.
-Kyllä! -Todellakin.
Lapsuus Dwightin ja Mosen rinnalla ei ollut helppoa.
Dwight oli suosittu tyyppi, ja Mose oli edelläkävijä.
Minulle jäi koomikon rooli.
-Tuo ei toimi minuun. -Quatre, trois, deux, un.
-"Oui" en un. -Nokkelaa. Hyvä on sitten.
Ihmiset aliarvioivat nostalgian voimaa.
Jos se saa ihmiset seuraamaan baseballia -
se saa sisareni välittämään maatilasta.
Nostalgia on ihmisten suurin heikkous.
Vain niska on pahempi.
Unohdin vanhan tavan: jos mies on kiinnostunut naisesta -
hän heittää naiselle variksen nokkia.
Jos nainen on kiinnostunut, hänen täytyy tuhota nokat.
Olen pahoillani, että panin sinua.
-En kadu sitä. -Minä kadun.
Se oli aallonpohjani.
-Pystyt siihen, Kevin. -Et voi olla varma.
Ajatellaan jotain muuta. Vaikka elokuvaa 007 Skyfall.
-Sinähän pidät siitä. -James Bond oli vakooja.
-Hyvä vakooja. -Tosi hyvä.
James Bond pitäisi tästä kuppikakusta.
Oli hauska tavata.
Hyvää jatkoa.
Noudatan 12 askeleen ohjelmaa.
Olen askeleella nolla.
Siihen kuuluu pirunmoinen hauskanpito.
Siihen meni kuusi tuntia, kun poistin kuorrutuksen -
ja laitoin tilalle laittomia ja laillisia lääkkeitä.
Osa aiheuttaa ripulia ja osa ummetusta.
Packmania ei heitetä pihalle ilman seuraamuksia.
Olen ylpeä meistä. Toimimme oikein.
Hei!
Mitä? Hän lähti. Nämä ovat vain kuppikakkuja.
Kyse on periaatteesta.
Hyvänen aika. Annan hänelle kaiken anteeksi.
-Tukehtuuko hän? -Kevin!
Se oli herkullista.
Onko munien kerääminen vaarallista?
Pysy kaukana. Nämä ovat tappajakanoja.
Minä vain kysyin.
Aina saa kysyä, mutta tyhmistä kysymyksistä saa pilkkaa osakseen.
-Syömmekö nämä tänään? -Jos haluat.
-Onko se giljotiini? -Ei. Se olisi kyllä siistiä.
Tämä on lypsämistä varten.
-Onko tuo lehmä? -Kysyitkö, onko tämä lehmä?
Mitä sinä teet?
Tule tähän.
Tartu nisiin molemmilla käsilläsi.
Juuri noin. Purista ylhäältä alaspäin. Käytä voimaa.
-Miten menee? -En tiedä.
Onko utare lämmin ja maito kokkareista?
-En tiedä. -Olet toivoton tapaus. Väisty.
-Eikö isäsi ole opettanut sinua? -En ole tavannut häntä.
-Huomenta, Erin. -Hei.
Hei... Päätin syödä kuppikakkuni.
Mietin asiaa eilen. Puhuin Jimin ja siskoni kanssa.
Voin syödä sen, kunhan Todd ei saa tietää.
-Ihan sama, kunhan olet hiljaa. -Phyllis!
-Packer terästi kuppikakut. -Eikä!
-Saitko ripulin vai pilveä? -Jotkut meistä saivat molempia.
-Oletteko kunnossa? -Leikin eilen nukeillani.
Tilasin netistä nukenvaatteita tuhansilla dollareilla.
Kiitä onneasi. Minä istuin vessanpytyllä.
Samoin.
Minä kävin laulamassa joululauluja. Maaliskuussa.
Lannoitin samalla pensaita. Se ei ollut elämäni paras ilta.
-Ei tosin huonoinkaan. -Mitä sinä teit, Andy?
Eilenkö? En muista.
En juuri mitään. Kevin?
-Miksi kysyt minulta? -Minä vain... En tiedä.
Ei. Sitä on vaikea muistaa.
-Ihan tavallinen ilta. -Minun iltani oli juuri sellainen.
Siis tavallinen.
-En nähnyt sinua eilen. -Enkä minä sinua.
Todd on maailman kamalin ihminen.
-Se on... -Tiedetään.
-Ei...
Haluan vain hyvittää tekoni.
Se on huomaavaista ja rohkeaa.
Red velvet-leivos. Minäkin pyydän anteeksi.
Ei tarvitse. Olen päässyt siitä yli.
Tämä ei ole mikään pikkutila, vaan varsinainen jättiläinen.
Tämän hoitajalla on kova työ.
-En minä. -Enkä minä.
Minä.
Poikasi jää tuollaiseksi, jos hän ei pääse välillä maalle.