Podrž ho!
Máš nové brýle.
Dwighte, vypadáš jako trapný klaun.
Jsem oděn dle Schruteova kodexu truchlení.
Teta Shirley zemřela.
Ježíš, Dwighte, to je mi líto. Byli jste si blízcí?
Řekl bych, že mě vychovala, ale nechci lhát. Vychoval jsem se sám.
Ale byla asi to nejbližší matce, co jsem měl.
Má skutečná matka byla chladná a odtažitá.
Řekl bych, že byla to nejbližší tetě, co jsem měl.
- Upřímnou soustrast. - Nech si to.
Tak co je v těch dvou kýblech?
Podle Schruteových zvyků
vás buďto pozvu na sobotní pohřeb,
a to prsknutím červené úrodné půdy na tvář,
nebo vás poprášením černou, mírně kyselou půdou, požádám
o dodržení uctivé vzdálenosti během období smutku
Jaká je to barva?
Mně přijde jako černá.
Jo, kyselá, dobrý.
Díky bohu!
- Prosím? - Je mi to moc líto, Dwighte.
A jestli chceš, abych tam byl, samozřejmě půjdu.
Jenom, že mám školení v osobním jednání.
Dobře... Nemůžu...
Dostal jsem červenou hlínu. Nikdo jiný červenou nemá.
Měl jsem držet hubu.
Nejsme si ani tak blízcí, znám Dwighta teprve 12 let.
Dvanáct let.
Čas je taková mrcha.
Určitě je na nějakém lepším místě.
V to opravdu doufám.
Tohle je šílené. Nemůžeš jenom tak splácat špínu...
- Moc mi chybí. - Jo.
Víš?
KANCL
Je tady Zeke.
Zeke!
Ahoj Dwighte, Mose. Máma pozdravuje.
Pozdravuj mámu.
- Jedeš? - Budou tam duchové?
- Nastup do sajdky. - Nastup.
- Do sajdky. - Ty jdi do sajdky.
Co tady děláš?
Pozval jsi mě. Hodil jsi na mě červenou hlínu.
Jo, jasně.
- Kdo to je? - Můj brácha Jeb.
Ty máš bratra?
Lepší místo na parkování jsem neviděl.
Hele, co jsem udělal!
Je z půjčovny.
- Nechceš dovnitř? - Ne, ty!
Chceš tam? Já tě tam strčím!
Jdeme na to!
Strejdo!
- A sakra. - Nazdar, měsíčku!
Moc rád vidím ty tvý maličký čínský očička.
- Kdo to je? - Zlo.
Ahoj všichni!
- Co tady chceš, Todde? - Tak jo, rovnou k věci.
Jmenuju se Todd Packer a jsem na odvykačce.
Postupuju v krocích.
Jsem v osmém kroku anonymních alkoholiků
a v devátém kroku anonymních narkomanů.
Přišel jsem se omluvit.
Posledních deset let bylo těžké se mnou vyjít.
Jsem tak trochu kokot, já vím.
Nepotřebuju, abyste moji omluvu přijali.
- Ale byl bych rád. - Packere...
- Přijímáme. - Počkej, ne!
Oni ale mají konkrétní postup, jak to musím udělat,
a musím projít příklady těch věcí.
Tak kde začít?
Pam Pam a její pam-prsa.
Opravdu jsem o nich mluvil hodně ošklivě,
ale jsou krásné,
a proto jsem se asi tak choval.
Pam, omlouvám se, že jsem si tě objektivizoval
a personifikoval tvá ňadra.
Omlouvám se, vy dvě!
Na tebe jsem fakt nebyl hezký.
Phylly, omlouvám se za to, co jsem řekl o tvé velikosti.
Do očí, za zády a prostřednictvím kreseb.
Vlastně to platí na vás všechny nadměrné. Stanley, Kevine,
ty, kluku, za pár let.
Todde, jenom urážíš pod záminkou omluvy.
Proč nemůžu být milý?
Opravdu vás mám všechny rád.
Dobře, tak omluva je jenom půlka toho.
Jde hlavně udělat pokání, proto jsem vám přinesl tohle.
Šel jsem do nákupáku
a koupil vám cupcaky v pekárně Nipples.
Říkají jim cumláky.
Tělo si řekne, co chce, že?
Ten je pro tebe.
Hej, počkejte, lidi.
Počkejte, myslím, že než je přijmeme,
musíme si promluvit v zasedačce.
Nejez ten cupcake.
Dnes jsme tady,
abychom spojili tuto ženu a zem.
Člověk se rodí z ženy a jeho život je plný zmatku.
Půda stojí za prd. Nic tady nevyroste.
To je fuk, je to hřbitov.
Jenom říkám, že stojí za hovno.
Dávají do ní jenom mrtvoly.
To je dobře, aspoň neporostou.
Děkuju bohu, že ne, protože zombie vyrábět nechceme.
Dobře. Souhlasím. Neměj strach, to se nestane.
Chce rodina něco říct?
Měla jsi černé vlasy a potom šedé.
Byla jsi tetou mých bratranců. Většinu života jsi měřila 160 cm,
na konci 155.
Jsou to velice názorní lidé.
- Začali jste beze mě. - Jdeš pozdě.
Takže, co mám dělat?
- Fanny, jak je? - Ahoj.
- Kdo to je? - Dwightova sestra.
- Dwight má sestru? - Jo.
Je krásná.
Fuj.
Nazdar, prcku! Pár let jsem tě neviděl.
Co to je? Bože!
- Mohl bys... - Cos to...
- Henry. - Dwighte.
Esther je zase ve městě.
Ahoj, Dwighte.
Ester. Je hezké, že jsi přijela.
Bylo to po cestě.
Potom jedeme do města. Musím koupit brambory.
Když můžeš zlomit vaz dvěma kuřatům jedním pohybem,
proč to dělat dvěma pohybama?
Jsme na pohřbu. Probíhá tady pohřeb.
No jo.
Už se mluvilo o výšce?
- Jo. - Rozloze?
Shirley, tvá farma měla rozlohu 1 600 akrů, byla největší v okolí,
hraničila se šesti jinýma farmama,
včetně té mé a tvého synovce Dwighta.
Tak jo.
Takže jdeme na to.
Chceš vzdát poctu ty?
Jo, totiž...
Nemyslím, že bysme to museli dělat.
Schrutteovi nepotřebujou, aby jim nějaký harwardský doktor říkal, kdo je mrtvý.
Ale při jedné nešťastné události jsme pohřbili těžkého spáče.
A když vykradači hrobů našli na vnitřní straně
rakve škrábance, rozhodli jsme se
z čiré laskavosti se vždycky ujistit, že naši mrtví
jsou opravdu mrtví.
Tohle mi stačí!
Neměli bysme je jíst.
Nedovolím mu to odčinit.
Souhlasím.
I když v té cukrárně je dělají chuťově výrazné
a přitom tak nadýchané.
Nesmíme mu dovolit si koupit odpuštění za zákusky.
Byl na nás zlý. A pořád je.
Kolik cupcake stojí? Dvě padesát?
Tolik stojí vaše důstojnost?
Tři sedmdesát pět. Tři šedesát sedm, když koupíš tucet.
Čísla nezapomenu. Jména mi jdou jedním uchem dovnitř, druhým ven.
Místa ne. Obličeje, vůbec.
Ale na čísla
mám talent.
Asi proto jsem účetní.
My se ještě neznáme. Jsem Clark.
Já Todd. Omlouvám se, že jsem ti před chvílí řekl tlustý prcek.
Takhle jsi to vlastně neřekl.
- Ne? - Ne.
Někdy se omlouvám za věci, které jsem si jenom myslel.
Poslouchej,
mám bláznivý pocit, že by ti mohl fakt chutnat.
Možná bysme je měli sníst.
Provedli jsme mu toho dost.
Z legrace jsme ho poslali na Floridu,
a tys ho zapálila.
To jo, ano.
A bylo to čistě politické, nic neudělal.
Říkala bys to samé, kdyby cupcaky byly ze supermarketu?
- Mají tam vůbec ještě pekárnu? - Jo. A jsou hnusné.
A každý den horší a horší.
Takže fakt jde jenom o ty cupcaky.
Máš pravdu, jde jenom o ty cupcaky.
Takže jsme se dohodli že se jich nikdo nedotkne?
Dobře.
Packer ať jde k čertu.
Díky, že jste přišli na můj pohřeb.
Jak tak hledím k západu života,
nemůžu se nezeptat, kde se to celé zvrtlo.
Všichni jste mě velice zklamali.
Fanny, svobodná matka ve městě.
- Díky. - Jeb, pouliční dealer.
Když jsem odešel z armády,
koupil jsem od jednoho Kaliforňana menší zelnou farmu.
Jak se ukázalo, „zelí“ tam asi znamená něco jiného,
takže teď podnikám v oblasti
zvládání bolesti.
Nebo kouření zvládání bolesti.
Nesnesu myšlenku, že Jeb pěstuje trávu.
Mohl by pěstovat cokoli.
Cokoli na světě.
Mluvíval o tom, že vypěstuje hybrid hroznu a buráku.
Jedna rostlina, jeden sendvič.
Přece nebudeme jenom tak koukat, jak naše rodinná farma mizí.
Takže tady jsou mé podmínky.
Dwighte, Fanny, Jebe,
jestli se vrátíte domů, nechám vám farmu.
Takže tak to je.
Zbláznila se?
- Dwighte? - Dwighte, kámo?
- Ne. - Prober se, Dwighte.
Pojďme do toho.
Zprovozníme rodinnou farmu tety Shirley.
Já se sem nevrátím.
- Jsi cvok? - Vrátíš.
Nechci být zlá, vím, že to tady máš rád,
ale tahle farma postrádá určitou
formu sofistikovanosti...
- Bože! - ...kterou my s Cammiem potřebujeme.
Já nevím, ti lidi jsou...
Přijde mi to skoro jako dobrovolná ignorace.
Ano, děkuji za zeptání.
Vlastně tak trochu poezii píšu. Je to šílené.
A nedávno mi vydali báseň.
Což je prostě... Možná to tu někde... Aha, mám!
Tady, je to od hartfordwomenslitquarterly.com.
Dobrovolná ignorace od Fanny Schruteové.
Totálně, jo.
Lidi tady jsou
jako prd.
Chápete? Prd.
Pojďme tady pár nocí přespat
a přemýšlet o tetině nabídce.
Pár nocí neuškodí.
Podle mě pár nocí uškodit může.
Ale jednu bys dala?
Pět, čtyři, tři dva... Připrav se říct ano. Jedna!
- Ano. - Jasně!
Vyrůstat s Dwightem a Mosem nebylo lehké.
Dwight byl samozřejmě ten cool a Mose byl spíš vizionář,
takže na mě zbyl komediant.
To na mě nefunguje.
- Oukej. - Fakt ne.
- Moc chytré. - Oui!
- Oui. Ach, můj bože!
Lidi podceňují sílu nostalgie.
Když toho může využívat baseball, aby lidi měli rádi bezcenný sport,
tak ji můžu využít, aby sourozenci měli rádi naši farmu.
Nostalgie je vážně jednou z velkých lidských slabin.
Vlastně druhou, hned po krku.
Na tenhle zvyk jsem zapomněla.
Když se muž chce dvořit nějaké ženě,
může jí hodit házet vraní zobáky.
A když ona to dvoření chce přijmout,
musí ty zobáky rozbít.
Heleď.
Je mi líto, že jsem tě šukal.
Mně to líto není.
Mně jo.
Bylo to mé dno.
To dokážeš, Kevine.
To nevíš.
Kevine, pojďme vymyslet něco, co nás rozptýlí.
Třeba ten film Skyfall. Skyfall se ti líbil, ne?
James Bond byl špión.
Jo, dobrý špión.
Jo, nejlepší.
James Bond by ten cupcake miloval.
Bylo skvělé vás zase všechny vidět.
Opatrujte se.
Procházím programem dvanácti kroků.
Momentálně jsem u kroku nula,
což znamená k**** srandu.
Šest hodin jsem strávil
pečlivým odstraňováním polevy
a vkládáním nejrůznějších léků, některých legálních, jiných ne,
třeba projímadel
nebo konstipačních.
Nemůžete vyhodit Packmana
a čekat, že vám to projde.
Jsem na nás pyšná.
Udělali jsme správnou věc. Hej!
- Co je, Pam? - Počkej!
Když je pryč, už je to jenom cupcake.
Ne! Jde o princip.
Bože!
Naprosto mu odpouštím.
- To se dusí? - Kevine?
To bylo fantastické!
Není nebezpečné brát vajíčka před nima?
Je. Musíš si dávat bacha, jsou to zabijácké slepice.
Jenom jsem se ptal na něco, co jsem nevěděl.
Což je fajn, a něco ses naučil. Ale byla to hloupá otázka.
Tak jsem si dělal srandu.
Budeme je jíst dneska?
Jestli chceš.
To je gilotina?
Tohle? Ne.
Ale bylo by to super. To je na dojení.
Je to kráva?
Ptáš se, jestli je to kráva?
Co děláš teď?
Pojď sem.
Pojď.
Chyť do každé ruky jeden struk. Posaď se.
Tak. Mačkej je shora dolů.
Ale fakt tahej, zapoj svaly. Vydoj to mlíko.
Jo? Jde to dobře?
Nevím.
Je vemeno teplé? Je mlíko sražené?
- Nic z toho neznám. - Jsi naprd. Dej mi ty struky.
Copak tě otec nic nenaučil?
Nikdy jsem ho nepoznal.
Dobré ráno, Erin.
Ahoj.
Ahoj, všichni!
Rozhodla jsem se cupcake sníst.
Večer jsem přemýšlela. Mluvila jsem s Jimem, se sestrou
a myslím, že když to Todd Packer nebude vědět, tak to nevadí.
Mně je jedno, co uděláš, Pam. Hlavně přestaň dělat rámus.
Phyllis.
Packer do nich něco dal.
Ne!
Měli jste průjem, nebo byli sjetí?
Někteří obojí.
Můj bože! Jsou všichni v pořádku?
Večer jsem vytáhla všechny panenky
a hrála si s nima v obýváku.
Pak jsem online objednala deset sad American Girl.
Stály tisíce dolarů.
Tak to máš ještě dobré, Phyllis.
Já jsem skončila na záchodě.
Já taky.
Já jsem šel zpívat koledy, v březnu,
a po cestě jsem pohnojil pár keřů.
Nebyl to nejlepší večer.
Ale ani nejhorší.
Cos dělal ty, Andy?
Včera večer? Bože.
Nevím. Asi nic.
- Kevine? - Proč se ptáš mě?
Já ne... prostě nevím.
Ne...
Fakt si nemůžu vzpomenout.
Asi normální večer.
Můj večer byl přesně stejný.
- Jo. - Oukej.
Myslím jako normální.
Jo, večer jsme se vůbec neviděli.
Ne, ani já jsem tě neviděl.
Je to oficiálně nejhorší člověk na světě.
- Ale Kevine, to je... - Jo, já ti rozumím, Pam.
Rozumím.
Ne!
Takže je to tak, že se chci omluvit.
Je to od tebe skvělé. Chce to hodně odvahy.
Red velvet.
- Měl bych se omluvit. - To je dobrý.
Už jsem jiný.
Tohle není devítiakrová žížalí farma.
To je velká kráva!
Ať to bude spravovat, kdo chce, bude to peklo.
- Já ne. - Já ne.
Já.
Když tvůj kluk nestráví nějakou dobu na farmě, už takový zůstane.
Tak jo, fajn.