Jeg tar fri fra jobben, min andre jobb, fordi vi trengte det.
-Det er kjempebra. -Kjempebra.
Det bare ringer. Gutta i Philadelphia er gærne.
Det spiller ingen rolle. Men det gjør dette.
Det er det eneste som betyr noe.
Vi har hatt noen fine dager sammen.
-En fin morgen også. -Beesly, da!
Du! Hvilket slips får meg til å se ut som en som liker sofaer?
-Skal prøvespille for en møbelreklame. -Helt klart det blå.
Ja, ikke sant?
Hvordan er det å være tilbake i andedammen, Tunfisken?
Jo da. Jeg prøvde å rekke over for mye. Det ble for tynt.
Tynne tunfiskskiver, carpaccio. Fortsett.
Det tok tid, men jeg innså at jeg ikke kan satse helhjertet på to ting.
Ikke sant? Jeg har prøvd å være både skuespiller og sjef her.
Iblant vet jeg ikke om jeg er sminket for scenen eller jobben.
En kan ikke få alt, så en må innse hva som gjør en mest lykkelig.
Satse fullt ut på det som er viktigst.
-Er alt bra med deg? -Det er slett ikke bra med meg.
-Kommunen tok kattene mine. -Alle?
To sekker fulle.
Det fins visst regler for hvor mange
katter man kan ha i en ettroms.
Mens jeg hentet Phillip i barnehagen, så kom de...
-De gikk inn i hjemmet mitt. -Forferdelig. Så leit.
Det er hun ... i etasjen under! Hun er et dømmesykt hespetre!
-Du kjenner typen. -Jeg har aldri truffet en sånn.
De er borte! Og jeg har ingen igjen.
Uten kattene mine er jeg totalt, fullstendig alene.
-Du har jo sønnen din. -Jo da.
Hør etter, alle sammen!
Vi har fire nye dødelige våpen på kontoret.
Knuseren, Gruseren, Brekkeren og...
-Knekkeren! -Nei, hvor fikk du det fra?
Ildkulen!
Etter å ha sloss med noen av byens beste tenåringer, fikk jeg svart belte
i kampkunsten goju ryu.
Jeg måtte finne en ny dojo da sensei Ira og jeg skilte lag.
Min nye sensei, sensei Billy, mente at jeg kunne ta prøven.
Sensei Ira var visst litt av en lurendreier.
Ifølge Billy bruker man ikke 150 000 dollar på 20 år for å få svart belte.
Jeg vil invitere dere alle til belteseremonien her i lunsjen.
Lunsjen er ikke på meg.
Ildkulen!
-Det er sånn det gjøres. -Ikke verst. Jeg føler meg trygg.
Hei, Erin. Er Andy inne?
Å, om Andy er inne! Jeg syntes du sa: "Er indisk?"
Indisk hva da, liksom?
Er indisk mat god? Er indiske smykker fine?
Er indisk hår dyrt i parykker? Svaret er ja på alle tre.
Vanskelig å holde styr på kalenderen til Andy.
Han prøvespiller for masse studentfilmer.
Ja, der er Andy! Jeg er en god resepsjonist og vet at han er her.
David Walrus i sitt naturlige miljø.
Andy, kan vi ta en prat på kontoret ditt?
Dette er ingen enkel samtale.
Andy var på tynn is alt da han dro til Vestindia i tre måneder.
Nå har han brukt firmaets penger på en dyr fotoskriver.
Som han sier: "En modell som gir bra PR-foto."
I går ba han meg betale kinnimplantat for å skape bedre stemning på jobben.
Han er en bra kar, men etter en stund
blir isen for tynn, og man går gjennom den.
Da får man sparken.
-Andy... -Jeg stopper deg der.
Dokumentaren sendes om to uker.
Sjansen min til å satse på drømmen min.
Hvert minutt jeg er her
er tid jeg ikke bruker til å søke på et eller annet realityprogram.
Jeg har en sjanse her, og kommer aldri til å tilgi meg selv
om jeg spolerer den for en teit papirfirmajobb. Ikke ta det ille opp.
Så jobben stjeler fokuset ditt?
Sist jeg tok PR-bilder var jobben sånn i tankene mine
at jeg så manisk ut i stedet for kjempemorsom, som var målet.
Vil du slutte i Dunder Mifflin for å bli skuespiller?
Nei, faktisk ikke. Jeg vil ikke begrense meg til skuespill.
Jeg søker all mulig berømmelse.
Kanskje innen sang eller dans.
Jeg må gjøre dette for meg selv og mine framtidige fans.
Jeg kan ikke stå i veien for en drøm.
Og det virker som du har talent.
-Takk, David. -Jeg kan ikke overtale deg til å bli?
Nei, jeg har bestemt meg. Beklager.
-Lykke til, da. -Takk, men det trenger jeg ikke.
Greit...
Det gikk jo bra.
Jeg tror hvem som helst kan bli stjerne. Postbudet mitt. Vaskehjelpen vår.
Men, Andy? Nei. Absolutt ikke. Han er blottet for karisma.
Akkurat, ja. Clark, jeg er faktisk her i dag.
-Jeg tenkte å bruke skrivebordet mitt. -Jo, men...
Jeg har faktisk jobbet hardt her daglig, så...
-Jeg har vel fortjent det? -Det har du virkelig.
Men kanskje jeg kan få være her med kona mi?
-Det er derfor jeg er her. -Jeg er her for å selge papir.
-Der fikk du den. -Oi.
Jeg er nettopp blitt juniorselger, og Wallace er her i dag.
Jeg vil ikke at han skal se meg som en kundetjenestefyr på annekset.
Det skjønner du vel? Du trenger jo ikke snakke med Wallace.
Skal du prate deg til enda en bijobb?
Det er greit. Sitt på annekset, du. Jeg kommer og besøker deg.
Greit. Da går jeg til annekset.
-Greit at jeg tar ditt skrivebord der? -Ja visst. Kos deg.
Men vær forsiktigl Det er lett å fortape seg i Petes vakre, døde øyne.
Folkens, jeg har nyheter.
Jeg har snakket med David Wallace og jeg tar permisjon.
For all framtid.
Ikke uventet, men det er likevel trist når noen får sparken. Vi beklager.
-Andy fikk ikke sparken. -Nei. Hva snakker du om?
Jeg er ikke oppsagt, jeg er oppglødd!
Jeg slutter for å nå mitt store mål i livet: å bli berømt.
-Å, Andy... -Så vi ses på den røde løperen!
For det er sånn det er.
Andy synger bra, er flink til å danse og til å tale offentlig.
Men det er noe ved ham som man helst ikke vil se.
Hva syns du om meg som kontornabo? Du savner vel Clark?
-Ja, litt. -Ja vel. Uff da.
-Nei, det er greit. -Jeg skjønner.
Du og jeg finner nok tonen.
Helt sikkert. Heia Phillies, eller?
Du ser ikke på baseball... Jeg glemmer det.
-Jeg syns det er litt overilt. -Jeg er 38. Hvor lenge skal jeg vente?
Underholdningsbransjen er tøff. Sett at du mot formodning får jobb...
Der lar de deg ikke dille. Du trenger en jobb der du kan dille masse.
Ja vel, jeg skjønner.
Mennesket er en snodig art.
Vi sier ikke det vi mener til hverandre, det er jentegreier.
I stedet for: "Andy, jeg er glad i deg og vil ikke at du skal slutte,"
så sier man noe sånt som:
"Du gjør en kjempetabbe, du eier ikke talent."
Vel...
Takk, i like måte, Darryl.
Jeg kommer til å savne deg også.
Andy tilhører generasjonen som skal bli berømt.
Hva skjedde med generasjonen som holdt kjeft, jobbet og døde av infarkt?
Kan Andy lykkes som entertainer? Det vet jeg ikke.
Vet du hva som er kjempemorsomt? En fugl i parken som ikke helt kan fly.
Den ville jeg betalt for å se. Men det trenger jeg ikke, for parken er gratis.
-Jeg utfører nå belteskifteseremonien. -Han utfører nå belteskifteseremonien!
-Jeg tror de hørte meg. -Ta beltet mitt, mester.
Jeg underkaster meg, med alt jeg har.
Ja vel, men det er helst beltet jeg er ute etter.
Dra det ned over hoftene mine.
Ta et skritt tilbake.
Jeg kan ikke gjøre det om du dytter fram underlivet sånn.
Jeg tror jeg får klippe det av.
Han utfører nå belteavklippingsseremonien!
Dwight har trent karate i mange år.
Da vi var sammen, hjalp jeg ham med styrketreningen.
Han spente meg fast på magen med en sele for tykke barn
og hoppet rundt på gården.
Det føltes som om jeg fløy.
-Der har vi det. -Gratulerer.
Vi gjorde det.
-Glad i deg. -Ja vel...
Jeg skal nå utføre mine siste kata-bevegelser.
-Du skal vel se på? -Ja visst.
-Sensei, du ser ikke på. -Jo da, kom igjen.
-Ser du på? -Jeg ser på.
Se på dette.
Sensei, pleier du å gå på slike hjemmebesøk?
Du kan kalle meg Billy. Og nei.
Dwight ville få sitt svarte belte på stedet han elsker mest av alt.
Sa han det?
Han er en skrue, hva.
Irriterende også, men...
Han er en av de mest innbitt besluttsomme menn jeg har møtt.
Jeg er så stolt av deg, Schruteblåbæret mitt.
Jeg holdt på å miste henne, og ingenting er verdt det.
Mange jeg kjenner ville ikke omrokere på golftimeplanen for ekteskapet sitt.
Og langt mindre sine karrieremål.
Ikke tale om at Jim er tilbake bare for å henge med Pam.
Kutt ut! Du kjenner ikke Pam, hun er kjempekul.
Jeg mener bare at han ikke er ute etter min stol, men sjefsstolen.
-Du ville vel ha den jobben? -Jo, det ville jeg.
Jeg gjorde for mange feil. Det er uoppnåelig nå.
Jim ville forresten vært en god sjef.
Jeg skulle gjerne sett Jim som sjef.
Jeg vil snakke med deg, siden Andy slutter.
-Igjen. -Igjen!
Og jeg ser etter en ny sjef.
Med tanke på det han har gjort dette året, så vurderer jeg Dwight.
Er jeg gal?
Slett ikke. Det bør bli Dwight.
-Er du sikker? -Du bør øke forsikringen.
Men om det fins noen som elsker papir mer enn Dwight gjør,
så vil jeg ikke treffe vedkommende.
Andy, vi ville bare snakke litt med deg.
-Nå eller aldri. -Vi har et spørsmål om beslutningen din.
Om å slutte i en fast jobb for å søke lykken i underholdningsbransjen
når du er nærmere 40, uten oppsparte midler
og uten kontakter i en bransje med hard konkurranse.
-Ja visst, og hva er spørsmålet? -Spørsmålet er...
-Det virker teit. -Bedre enn å jobbe for halv maskin her.
Selvsagt, men...
Men hva om du ble her
og jobbet for full maskin?
Virkelig satset, og ble tidenes beste avdelingssjef.
Og ble kjent og udødelig på den måten.
Nei, min plan er bedre.
Andy, planen din suger, greit?
Ingen kommer noen gang til å hyre deg.
Du er for mye karaktertype for hovedroller,
men ikke tjukk nok til å bli en god karakterskuespiller.
Jeg tror ikke han klarer seg som skuespiller.
Men han klarer seg ikke som kontoransatt heller, så...
Hvorfor ikke satse?
Er du fremdeles ansvarlig for kontormateriell?
-Ja. -Jeg har et akutt lappeproblem.
Jeg tar tak i feil ende, og så blir det sånn.
Hvis du kunne hjelpe meg...
-Du kan få nybegynnerlapper. -Det vil hjelpe.
-Vær så god. -Med det samme...
Salt, tre tegnestifter og aspirin ville vært fint.
-Så det hadde du! -Vær så god.
Du er så forberedt.
Aspirin...
Mot hodepine sitter man på noe spisst, det vet enhver sensei.
Gratulerer med det svarte beltet. Det er helt fantastisk.
Takk.
Du snakket nettopp med Wallace. Tilbød han deg sjefsjobben?
Nei, han vurderer å gi den til deg.
Særlig! Det toget har dessverre gått.
Vær ikke så sikker på det. Jeg bare sier det...
-Hallo. -Ja, hallo.
-Stor dag for deg. -I like måte.
Fint belte. Jag kan ikke karate, men har knekt en del planker.
Stupebrett. I bassenget hjemme i Redding. Jeg var et overvektig barn.
Jeg nevner det aldri på kontoret, men nå løsner jeg på hemningene.
Spennende, endelig får du slå ut vingene!
Takk, virker som mange tror at jeg ikke kan lykkes.
Jeg tviler på at du lykkes. Veldig få gjør det.
Du har lagt deg opp nok til å ta fri i noen år og satse på drømmen din.
Nei, jeg søkte bare om høyere grense på kredittkortet.
Andy, jeg har alt å vinne på at du slutter, men...
Jeg har kjent deg i årevis og har sett deg opptre.
For Guds skyld, ikke si opp jobben din.
"Ingenting er umulig for den som vil forsøke." Aleksander den store.
Hvis han snakket cockney...
Du er dårlig!
Jeg kommer til å lykkes!
Alle gjester hos Conan har en sprø historie om hvordan de slo gjennom!
Erin, ærlige Erin, som ikke kan lyve.
Vi lå sammen. Det kan du ikke ta fra meg.
Det er så sant. Hadde du et spørsmål, eller?
Svar ærlig. Gjør jeg en stor tabbe hvis jeg sier opp jobben?
Ærlig talt, ja. En kjempetabbe.
Jeg er redd for at du kan bli uteligger og sulte.
Takk.
Du kan bli værende som selger.
Takk.
Dwight, kommer du inn hit litt?
fortsettes