tidligere på
Ett år senere...
Jeg har vært sjef i ett år og gifter meg i morgen ettermiddag.
Artig å treffe alle igjen.
Hvordan er det i Austin? Hvordan går det med Athlead?
Jeg stortrives. Det heter Athleap nå. Og byen er topp.
Jeg holdt tale på Cornells avslutning.
De inviterte meg på spøk, men det ble en suksess.
Sikkert en fulltreffer.
-Angela er kidnappet! -Gode, gamle Mose.
Han fikset en rituell brudekidnapping.
Hva ... feiler det deg, din ...!
Erin, det jeg syntes var mest gripende med dokumentaren,
var jakten på din biologiske mor.
Dwight, jeg kan ikke være der for deg.
-Tenk at du kom likevel! -Sa jenta.
Så gjørmete. Tenk om jeg hadde hatt mine Jimmy Choo på meg.
-Jeg sparte deg nettopp for 600 dollar. -Takk, kjære.
-Kelly! Du er her! -Hei, Ryan.
-Hvem sin baby er det? Er du barnevakt? -Nei, denne lille gutten er min.
Kjæresten min gikk ut en dag for å kjøpe ny lader til el-sigaretten sin.
Og hun kom aldri tilbake. Er det ikke typisk.
Ravi, se den søte babyen. Ravi er barnelege.
-Noen av pasientene hans ser ikke ut. -De er født for tidlig, elskling.
Hyggelig å se deg, Ryan.
-Du har kanskje for høye hæler. -Jeg lå i et bagasjerom i tre timer!
Takk for at du ikke låste døra, Phyllis!
Unnskyld, Phyllis. Du kunne ikke vite det. Bare jeg når alteret, så...
Jeg skal nok få deg dit. Det kan du stole på.
Ifølge Schrute-tradisjonen står paret i sine egne graver
som en påminnelse om at det er eneste vei ut av det de nå skal gjøre.
Jeg skjønner greia, men hvorfor er ikke gravene dypere?
"Kom opp, min elskede, du min skjønne, og kom hit.
"For se, nå er vinteren slutt, regnet er over, det er borte.
Sangens tid er kommet.
Turtelduen kurrer i vårt land.
La meg få se din skikkelse, la meg høre din røst!
For din røst er så mild, og din skikkelse så fager."
Jeg erklærer dere herved for rette ektefolk.
Takk for at dere kom, mine damer og herrer.
Ta med høyballer til mottakelsen, til å sitte på.
Det er høykroker i midtgangen. Bare heng dem på dem.
Alle sammen!
-Hvor har du lært å danse sånn? -Jeg har alltid vært god til å danse.
Ravi.
Drake har et utslett og er varm også.
-Kan du undersøke ham. -Føler du deg dårlig, småen?
-Skal vi gå inn? -Tar du det? Jeg er sliten og tørst.
-Blir du ikke med inn? -Skjerp deg. Babyen har feber.
-Er det ikke sånt du lever for? -Takk skal du ha, Ravi.
Dette er kjempebra for meg og for Drake.
-Drake så faktisk ganske syk ut. -Ingen fare.
Jeg ga ham et jordbær, han er allergisk. Jeg måtte snakke med deg.
Utløste du en allergisk reaksjon på barnet ditt for å snakke med meg?
Michael har så mange bilder av barna sine at han har to mobiler
på to abonnementer. Han er så glad at han har en familiepakke.
-Jeg har savnet deg. -I like måte.
Mange tror at Stanley Hudson er en surpomp.
Ville en surpomp lagd en sånn?
Det er meg.
-Jeg elsker deg. Vår kjærlighet er evig. -Vi rir inn i solnedgangen!
Endelig har jeg lært å ta ansvar.
Har noen sett Ryan eller Kelly?
Ja! De gikk sammen for en stund siden.
Kelly ville at du skulle ta babyen, så de kunne begynne et nytt liv sammen.
Nå holder det. Ring barnevernet angående en forlatt baby.
De finner en bedre forelder enn Ryan på null komma niks.
Kevin? Jeg kan hjelpe deg med det der.
Jeg kan finne noen som elsker den vakre gutten slik han fortjener.
-Du, dette er bedre. -Ja, det er det.
Ja, det er veldig bra. Det er det!
Om Ryan vil ha tilbake babyen sin, finner han meg et sted i Europa.
Ikke sant?
Det er som om alle barna mine er blitt voksne og gift med hverandre.
Det er alle foreldres drøm.
-Ha det. Lykke til. -Det er nachspiel på lageret.
Det høres kjedelig ut. Ikke vondt ment.
-Skal du dit? -Jeg går tidlig til køys.
-Klokka er bare seks. Kom igjen. -Du må bli med, Toby.
-Kom igjen, Toby. -Jeg ser nok innom.
-Jeg må ut av denne kjolen. -Og jeg må ut av denne.
-Unnskyld, Pam. -Hva er det som skjer?
-Hvorfor er dere her ennå? -De ble en time forsinket.
-Hva er det som skjer? -Greit...
Det siste året har vært helt topp. Du har vært helt topp og...
Jeg vet du måtte ofre noe for meg, men det skal du ikke trenge.
Jeg tenkte at om vi fikk et bud,
så ville jeg kunne komme til deg med en stor Jim-gest.
Og vise hvor høyt jeg elsker deg og at jeg tror på framtiden din.
-Hvor lenge har huset vært til salgs? -I to måneder.
Så det er derfor det er så ryddig! Hadde du tenkt å gjøre det uten meg?
Du kjøpte huset uten meg, så jeg tenkte å selge det uten deg.
Ja vel. Hvor hen skal vi flytte, da?
-Austin, kanskje? -Du trenger ikke gjøre det for meg.
Jeg gjør det for oss.
-Vi tar det. -Et øyeblikk.
De siste månedene har vært så viktige...
-Unnskyld, hva sa du? -Vi vil kjøpe huset deres.
-Vil du dette? -Det vil jeg.
-Seriøst? -Ja, seriøst!
Du, Darryl...
Ja?
-Kul! -Kun for tv-sjefene.
Jeg donerte 50 dollar til reklamefritt tv for å få denne.
Kan dere høre etter litt?
Jeg fikk mitt første kunstoppdrag i fjor, å male en freske for firmaet.
Jeg valgte å illustrere papirets historie.
Så sprayet noen masse rumper på den.
Så jeg måtte begynne forfra, men det løste seg til det bedre.
For jeg mener jeg malte noe mye bedre: historien til alle oss.
Den tilegner jeg deg, Jim. Sett i gang!
Vi tar et bilde av oss alle sammen foran fresken.
Jeg mente egentlig bare alle fra kontoret.
Bra. Bare noen titalls til.
Smil, alle sammen!
Kjempebra, det holder. Takk skal dere ha.
-Jeg trenger noe å drikke. -Det gjør vi alle.
Ja vel. Topp.
Dunder Mifflin, det er Pam. Beklager, Jim Halpert har sluttet.
Jeg så ikke hele dokumentaren. Det gjorde for vondt etter en stund.
Jeg ville bare kjefte på Pam. Det tok meg så lang tid å gjøre visse ting.
Det er vanskelig å akseptere at jeg valgte bort lykken i så mange år.
Jim satt bare to meter unna, og det tok meg fire år å finne ham.
Det ville vært fint om folk så serien og lærte av mine feil.
Ikke det at livet mitt er tragisk. Jeg er veldig lykkelig nå...
Det ville bare føles så godt i hjertet
om noen så dette her og hun sa til seg selv: "Vær sterk.
Stol på deg selv. Elsk deg selv. Overvinn frykten din.
Sats på det du vil ha, og gjør det nå. Livet er ikke så langt."
Om det er noe jeg har lært av denne opplevelsen,
så er det at om man filmer folk lenge nok,
så kommer de til å gjøre noe dumt.
Slik er menneskenaturen!
-Hei der. -Hei!
-Skal dere ikke på bryllupsreise? -I morgen. Vi vil være sammen med dere.
Når kommer vi til å være samlet her igjen?
J, P & D, tre amigos. Det varmer i hjertet.
Når jeg kommer tilbake, kan vi vel ha et møte på møterommet for moro skyld?
-Hva var det for megetsigende blikk? -Vi bør kanskje ta en prat.
Kom, dette må dere se.
Dere sitter vel og lurer på hva dere skal bli kjent for.
Dere skal vite...
-Jeg er klar nå, Athlead vokser... -Athleap.
Jim kan bare fortsette.
Vi kommer tilbake på besøk, men nå bør vi nok...
-Nei, dere får sparken, begge to! -Ikke la det slutte sånn.
Ikke vær dum, dere får sluttvederlag.
Dere kan ikke få mer enn en månedslønn per år dere jobbet.
-Takk, Dwight. -Og om du noen gang er i Austin...
Hvorfor? For kunsten, musikken, det utrolige utelivet? Nei takk.
Men om dere er på disse kanter, har dere alltid overnatting.
-I låven min. -Den satt.
Kommer jeg overens med kollegene mine?
Jeg har ingen kolleger lenger. Jeg har underordnede.
Kommer jeg overens med mine underordnede? La meg se...
Min leverandørkontakt Meredith Palmer
er den eneste jeg kjenner som vet hvordan man headbanger til Motörhead.
Oscar Martinez, revisoren min, er gudfar til sønnen min.
Angela Schrute, min forrige revisor, er nå kona mi.
Min seniorselger, Jim Halpert, var forloveden min.
Og kontoransvarlige, Pamela Beesly-Halpert, er min beste venn.
Så ja. Jeg syns jeg kommer godt overens med mine underordnede.
Dere syns kanskje synd på meg, men jeg syns synd på dere.
For dere skal forlate Cornell! Så si det sammen med meg:
Visst kan jeg sitte her og grine!
-Det klarte du bra. Veldig bra. -Takk, pappa...Darryl.
Her i Dunder Mifflin tenkte jeg så mye på mine gamle venner.
Altså min a cappella-gruppe fra college.
Det merkelige er at nå er jeg der jeg vil være.
Jeg har drømmejobben på Cornell.
Og likevel tenker jeg bare på mine gamle venner.
Men nå er det dem jeg fikk her.
Om man bare kunne vite at det var den gode, gamle tiden
før den var over.
Det burde noen skrive en låt om.
Greit...
Jeg traff en venn i dag Det var lenge siden sist
Vi hadde glemt hverandres navn
Men det spilte ingen rolle, for inni oss
hadde vi samme følelsen ennå
Tenk å gå tilbake og se et opptak av livet ditt.
Man kan se seg selv forandres og begå feil.
Og vokse opp.
Man kan se seg selv forelske seg...
Bli ektemann...
Bli far...
Det ga dere meg.
Og det er en fantastisk gave.
Jim, husker du Flunkerton i kontor-OL? Det var suverent.
-Takk, Phyllis. -Jeg har medaljen min ennå.
-Har du så mye som en madrass? -Nei, men jeg har den medaljen.
Oscar? Oscar...
-Jeg tror at jeg er homse. -Hvorfor sier du det?
-Jeg er så fryktelig følsom. -Du er ikke homse.
-Kanskje grunnen til at... -Du er ikke homse.
Ansiktene kjenner jeg igjen
De virker så kjente
Jeg må nok ha kjent dem en gang for lenge siden
Hvordan klarte dere å fange det akkurat slik det var?
Hva vi følte, hvordan vi fikk hverandre til å le, hvordan vi taklet dagene?
Hvordan klarte dere det? Og hvordan virker kameraer?
Det føles så vilkårlig.
Jeg søkte jobb i dette firmaet fordi de ansatte folk.
Jeg valgte et ledig skrivebord lengst inne, men...
Samme hvordan en kommer dit, hvor en ender opp,
så har mennesker en mirakuløs evne til å gjøre steder til sine egne.
Da går vi.
Jeg er glad for å ha fått dele min usle historie
med dem som tror de er alene om å ha bæsjet i papirmakulatoren.
Du er ikke alene, søster. Vi tar en øl en dag.
Jeg er glad for at det ble filmet, så jeg kan huske alle og hva vi gjorde.
Her har jeg jobbet med papir i alle år og aldri skrevet ned noe.
Jeg solgte papir her i 12 år.
Jeg snakket med kunder om mengder og forskjellige sorter kopipapir.
Selv om jeg ikke nøt hvert eneste minutt,
så har jeg denne jobben å takke for alt jeg har.
Denne idiotiske, herlige,
triste, fantastiske jobben.
Jeg syntes det var rart da dere valgte å lage en dokumentar om oss.
Men når alt kommer til alt, var et papirfirma som Dunder Mifflin
veldig godt egnet for en dokumentar.
Det fins mye skjønnhet i hverdagslige ting.
Det er vel det som er poenget?