אני מנהל כבר שנה,
אני מתחתן מחר אחר הצהריים.
יהיה נחמד לראות שוב את כולם.
דאריל, איך באוסטין? איך ב"ספורטלוף"?
אני מת על זה. זה נקרא "ספורטמן" עכשיו,
והעיר מדהימה.
נשאתי דברים בטקס חלוקת התארים ב"קורנל".
הבוגרים הזמינו אותי כבדיחה, אבל זאת היתה הצלחה אדירה.
אני בטוח שזה היה להיט.
אנג'לה נחטפה. -אין כמו מוז.
הוא ביצע "בראוט אנטפהרט".
מה הבעיה שלך, חתיכת...?
ארין? הדבר שריגש אותי יותר מכול בסרט התיעודי הזה
היה החיפוש שלך אחרי אמך הביולוגית.
אמא?
דווייט, אני לא יכול לעמוד שם לצדך.
זה לא ייאמן!
זה מה שהיא אמרה.
המשרד
תראה כמה בוץ.
אם הייתי באה בנעלי ג'ימי צ'ו?
חסכתי לך 600 דולר, אדוני.
תודה על העזרה, חומד.
קלי. באת.
ראיין!
של מי התינוק הזה? אתה עובד כאומנת עכשיו?
לא, הקטנצ'יק הזה שלי.
יצאתי עם בחורה אחת,
ויום אחד היא יצאה לקנות מטען חדש לסיגריה האלקטרונית שלה.
לא חזרה מאז.
הסיפור הכי ישן שיש.
ראווי, תראה את התינוק החמוד הזה.
ראווי הוא רופא ילדים וכמה מהמטופלים שלו ממש מכוערים.
קוראים להם פגים, חומד.
כן. -טוב לראות אותך שוב, ראיין.
תודה.
אולי העקבים גבוהים מדי.
לא, העקבים לא גבוהים מדי.
זה מפני שביליתי שלוש שעות בתא מטען.
תודה שלא נעלת את הדלת כשביקשתי ממך, פיליס!
סליחה, פיליס. לא ידעת.
העיקר שאצליח להגיע למזבח.
אני אדאג שתגיעי למזבח הזה.
תהיי בטוחה בזה.
כנהוג במשפחת שרוט,
הנאהבים עומדים בקברים שלהם
כתזכורת לכך שזוהי דרך המילוט היחידה
ממה שהם עומדים לעשות.
אני מבינה את הרעיון, אבל למה הקברים רדודים כל כך?
"קומי לך, רעייתי יפתי, ולכי לך.
כי הנה הסתיו עבר,
הגשם חלף הלך לו.
עת הזמיר הגיעה,
וקול התור נשמע בארצנו.
הראיני את מראיך,
השמיעיני את קולך כי קולך ערב
ומראיך נאוה."
אני מכריז עליכם בעל ורעיה.
גבירותיי ורבותיי, תודה רבה שבאתם!
כעת, קחו בבקשה את חבילות הקש שלכם לאזור קבלת הפנים.
הן ישמשו אתכם לישיבה.
לרשותכם קרסי חציר לאורך המעבר.
פשוט תנעצו אותם.
כולם!
איפה למדת לרקוד ככה?
אני לא יודעת. תמיד הייתי טובה בריקוד.
ראווי?
לדרייק יש פריחה והוא חם קצת. -אוי, לא!
תהיתי אם תוכל לבדוק אותו רגע?
אתה לא מרגיש טוב, איש קטן?
בסדר. אולי ניכנס פנימה?
תוכל להיכנס איתו? אני מרגיש מיובש קצת.
אני ממש זקוק להפסקה כדי לשתות מים.
אתה בטוח שאתה לא רוצה לבוא?
ראווי, תעשה את זה! התינוק בוער! זה מה שאתה חי למענו, לא?
פשוט לך! -תודה, ראווי.
תודה רבה. זה נפלא בשבילי ובשביל דרייק. תודה.
אני לא יודעת, ראיין. דרייק לא נראה כל כך טוב.
הוא יהיה בסדר. נתתי לו למצוץ תות.
הוא אלרגי, אבל זה עובר מהר. הייתי חייב לדבר איתך.
גרמת לתינוק שלך לתגובה אלרגית רק כדי לדבר איתי?
למייקל יש המון צילומים של הילדים שלו,
אז הוא מחזיק שני טלפונים, עם שני מספרים שונים, ומשלם שני חשבונות.
הוא כל כך שמח שהציעו לו תוכנית משפחתית.
התגעגעתי אליך.
ואני אלייך.
רבים חושבים שסטנלי הדסון הוא זקן זעפן,
אבל... זעפן היה עושה דבר כזה?
זאת אני.
אני אוהב אותך. -ואני אותך!
נהיה ביחד לנצח. -אנחנו בורחים אל השקיעה!
סוף סוף הבנתי מה זו מחויבות!
חוקים וכאלה?
מישהו ראה את ראיין או את קלי?
כן. הם הסתלקו ביחד לפני כמה זמן.
קלי קיוותה שתשאיר את התינוק אצלך
כדי שהם יוכלו לפתוח בחיים חדשים ביחד.
זהו זה. הנה.
תתקשר לשירות לרווחת הילד ותודיע על תינוק נטוש.
הם ימצאו מהר מאוד הורה טוב יותר מראיין.
אני לא יודע.
קווין, אני יכולה לעזור לך בזה.
כן.
אני יכולה למצוא מישהו...
שיאהב את הילד הקטן והמקסים הזה כפי שמגיע לו.
בסדר. זה יותר טוב.
כן, נכון. -שלום.
כן.
כן, נכון.
אם ראיין ירצה לקבל בחזרה את התינוק, תגידו לו איך למצוא אותי.
אנחנו נהיה איפשהו באירופה.
נכון?
אני מרגיש כאילו כל הילדים שלי גדלו
והתחתנו זה עם זה.
זה חלומו של כל הורה!
תודה רבה. -לילה טוב.
צוות הצילום עורך מסיבה גדולה במחסן הלילה.
כן, שמעתי. נשמע עלוב קצת. בלי לפגוע.
אתה הולך, טובי?
אני לא יודע. אולי אלך לישון מוקדם.
השעה בסך הכול שש. בחייך, כולם הולכים.
אתה חייב לבוא, טובי! -כן, בחייך, טובס!
בחייך, טובי.
כן, אני אקפוץ לרגע. -הנה הוא.
אני חייבת לצאת מהשמלה הזאת.
ואני מהשמלה הזאת.
אני מצטערת, פאם.
מה קורה?
למה את עדיין כאן?
אני מצטערת. הם הגיעו באיחור של שעה.
לא, באמת. מה קורה? -בסדר.
אז... השנה האחרונה היתה ממש נהדרת,
ואתה היית נהדר ו...
אני יודעת שהיית חייב לבחור בזה
ולהקריב משהו למעני,
אבל אני לא רוצה שתצטרך להקריב בכלל.
חשבתי שאם אצליח לקבל הצעה על הבית,
אז שום דבר לא יעמוד בדרכנו,
ואוכל לבצע מחוות ג'ים גדולה כזאת,
ולהראות לך עד כמה אני אוהבת אותך,
ועד כמה אני מאמינה בעתיד שלך.
כמה זמן זה מתנהל כבר?
חודשיים בערך.
בגלל זה היה כל כך נקי. -כן.
זאת אומרת, התכוונת לעשות את זה בלעדיי?
טוב, אתה קנית את הבית בלעדיי,
אז חשבתי שאוכל למכור אותו בלעדיך.
בסדר.
לאן נעבור?
לאוסטין, אולי?
אני נשבע שאת לא חייבת לעשות את זה בשבילי.
אני עושה את זה בשבילנו.
בסדר, ניקח אותו. -הדבר האחרון...
רק רגע. החודשים האחרונים היו הדבר הכי משמעותי בשבילי,
וכל מה שמעניין אותי... -רגע.
רגע, מה אמרת?
אנחנו רוצים לקנות את הבית.
את רוצה לעשות את זה?
אני רוצה לעשות את זה.
את באמת רוצה לעשות את זה? -באמת!
אלוהים.
היי, דאריל.
מה?
מגניב. -זה לאנשי הנהלת פי-בי-אס בלבד.
הייתי צריך להעביר חמישים דולר לתחנת פי-בי-אס המקומית שלי בשביל זה.
אבקש את תשומת לבכם.
לפני שנה קיבלתי הזמנה ראשונה
לצייר ציור קיר בשביל "דאנדר מיפלין".
החלטתי לצייר את ההיסטוריה של הנייר,
אבל אז מישהו ריסס ישבנים על הציור שלי,
והייתי צריכה להתחיל מהתחלה.
אבל הכול קרה לטובה,
כי אני חושבת שציירתי את הדבר המושלם,
את ההיסטוריה שלנו,
של כולנו.
וזה בשבילך, ג'ים.
קדימה!
בואו נצטלם לפני הציור.
התכוונתי רק לאנשי המשרד.
נחמד מאוד. רק עוד כמה עשרות.
חיוכים, כולם.
בסדר, מעולה. זה מספיק. תודה לכולכם.
טוב, אני צריך לשתות משהו.
כן, כולנו זקוקים למשקה.
"דאנדר מיפלין", פאם מדברת.
אני מצטערת.
ג'ים הלפרט לא עובד כאן יותר.
לא צפיתי בכל הסדרה התיעודית. אחרי כמה פרקים זה נעשה מכאיב מדי.
כל הזמן רציתי לצעוק על פאם.
לקח לי כל כך הרבה זמן לעשות כל כך הרבה דברים חשובים.
קשה לקבל את העובדה ששנים רבות הייתי מאושרת פחות
משהייתי יכולה להיות.
ג'ים ישב במרחק מטר וחצי ממני ונדרשו לי ארבע שנים כדי להגיע אליו.
יהיה נפלא אם אלה שיצפו בסדרה
ילמדו מהטעויות שלי.
אני לא דמות טרגית. אני מאושרת מאוד עכשיו,
אבל...
הלב שלי ינתר לשחקים
אם מישהי תצפה בזה ותגיד לעצמה,
"תהיי חזקה, תאמיני בעצמך, תאהבי את עצמך, תכבשי את פחדייך.
לכי בעקבות הלב שלך,
והזדרזי, כי החיים לא כל כך ארוכים".
אם למדתי משהו מכל החוויה הזאת,
זה שאם מצלמים כל אחד מספיק זמן,
הוא יעשה בסוף משהו טיפשי.
זאת הטבעת האנושית.
היי, חבר'ה.
מה עם ירח הדבש?
ירח הדבש יכול לחכות למחר. רצינו להיות איתכם.
זאת אומרת, מתי נזכה שוב להיות כאן ביחד כולנו?
ג'יי, פי ודי, שלושת החברים. מחמם את הלב.
מה דעתכם שכשאחזור מהירח דבש,
שלושתנו נקיים ישיבה רק בשביל הכיף?
מהו המבט המשמעותי הזה?
אתה יודע מה? אולי באמת כדאי שנדבר.
בואו לכאן. אתם צריכים לראות את זה.
מה זה?
אתם ודאי יושבים ותוהים איזה חותם תשאירו.
בזכות מה יכירו אתכם?
אולי תופתעו לשמוע...
אני מרגישה מוכנה.
"ספורטלוף" מתרחבת. -"ספורטמן".
וג'ים יכול לחזור בלי שום בעיה.
נבוא שוב לבקר, אבל אני חושבת שהגיע הזמן ש...
לא, אל תגידי את זה. אתם מפוטרים. שניכם מפוטרים.
דווייט, בוא לא נגמור ברע.
אל תהיה טיפש, זה בשביל כספי הפיטורין.
אני יכול להציע רק חודש אחד
על כל שנה שהייתם כאן. לא יותר.
תודה, דווייט.
ואם תגיע פעם לאוסטין...
בשביל מה? האמנות? המוזיקה? חיי הלילה המדהימים?
לא, תודה.
אבל אם תגיעו לאזור, תמיד יהיה לכם מקום ללון בו,
באסם שלי.
זהו זה.
האם אני מסתדר עם עמיתיי לעבודה?
ראשית, אין לי יותר עמיתים לעבודה,
יש לי כאלה שכפופים לי.
אז האם הסתדרתי עם הכפופים לי?
בואו נראה.
אחראית הספקים שלי, מרדית' פלמר,
היא האדם היחיד שאני מכיר שיודע לנגח נכון לצלילי "מוטורהד".
אוסקר מרטינז, רואה החשבון שלי, משמש כעת סנדק לבני.
אנג'לה שרוט, רואת החשבון שלי לשעבר, היא רעייתי כעת.
איש המכירות הראשי שלי, ג'ים הלפרט, היה השושבין בחתונתי,
ואחראית המשרד שלי, פמלה ביזלי-הלפרט היא חברתי הטובה ביותר.
אז...
כן.
אפשר להגיד שהסתדרתי עם הכפופים לי.
אולי אתם מרחמים עליי,
אבל אני זה שמרחם עליכם,
כי אתם עומדים לעזוב את קורנל!
אז תגידו את זה ביחד איתי.
אני כן יכול לשבת כאן ולבכות!
כן!
הצלחת. ממש הצלחת.
תודה, אבא... דאריל.
כל כך הרבה זמן ישבתי כאן, ב"דאנדר מיפלין",
וחשבתי על החבר'ה שלי מפעם, על קבוצת הא-קפלה מהמכללה.
הדבר המוזר הוא
שאני נמצא בדיוק איפה שרציתי להיות, בעבודת החלומות שלי ב"קורנל",
ואני עדיין חושב על החבר'ה מפעם,
אבל עכשיו הם אלה שפגשתי כאן.
הלוואי שהיתה דרך לדעת שאתה נמצאים ב"ימים הטובים"
לפני שהם נגמרים.
מישהו צריך לכתוב על זה שיר.
פגשתי היום חבר אחרי הרבה זמן
ולא זכרנו את השמות זה של זה
אבל זה היה חסר חשיבות כי עמוק בלב
הרגשות נותרו כשהיו
תחשבו איך זה לחזור לאחור ולצפות בסרט של חייך.
אתה רואה את עצמך משתנה,
ועושה טעויות ומתבגר.
אתה רואה את עצמך מתאהב,
נהפך לבעל,
נהפך לאבא.
אתם נתתם לי את זה.
וזו...
מתנה מדהימה.
ג'ים, זוכר את פלונקרטון ב"אולימפיאדת המשרד"?
זה היה אדיר.
תודה, פיל.
יש לי עדיין את המדליה.
יש לך מזרן בכלל?
לא, אבל יש לי את המדליה.
אוסקר?
אני חושב שאני הומו.
למה אתה אומר את זה?
כי אני ממש רגשן.
אתה לא הומו.
לא, אבל אולי הסיבה... -אתה לא הומו.
הפנים שאני מכיר
זוהרות כמו תמיד
ודאי הכרתי אותם כבר בעבר
איך עשיתם את זה?
איך הצלחתם לתעד את מה שהיה באמת?
איך הרגשנו, כמה הצחקנו זה את זה,
ואיך העברנו את היום. איך עשיתם את זה?
ואיך המצלמות פועלות?
הכול נראה שרירותי מאוד.
הגשתי בקשה לעבודה בחברה הזאת כי הם חיפשו עובדים.
קיבלתי שולחן מאחור, כי הוא היה פנוי.
אבל...
לא חשוב איך הגעת או לאן,
לבני האדם יש יכולת מופלאה להפוך מקום לבית.
בואו נעשה את זה.
אני מרגישה בת מזל על שיכולתי לשתף בסיפור העלוב שלי
כל אחת שחושבת
שהיא היחידה בעולם שחרבנה לתוך מגרסה.
את לא לבד, אחות.
בואי נצא פעם לבירה.
אני שמחה שכל זה צולם,
כדי שאוכל לזכור את כולם וכל מה שעשינו.
אני עובדת בחברת נייר כל כך הרבה שנים
אבל אף פעם לא כתבתי.
מכרתי נייר בחברה הזאת במשך 12 שנה.
התפקיד שלי היה לדבר בטלפון עם לקוחות
על כמויות וסוגי נייר שונים.
גם אם לא נהניתי מכל רגע,
כל מה שיש לי,
אני חייב לעבודה הזאת.
לעבודה הטיפשית, הנפלאה,
המשעממת
והמדהימה הזאת.
נראה לי מוזר שבחרתם בנו לצילום סדרה תיעודית,
אבל בסופו של דבר,
אני חושבת שחברת נייר רגילה כמו "דאנדר מיפלין"
היא נושא נפלא לסדרה תיעודית.
יש הרבה יופי בדברים הרגילים.
זה כל הרעיון, לא?