No?
Nič.
Kje je bila?
V vrečki, pred vhodom.
Kaj je narobe?
Moral je biti tu, ne?
Pridi notri.
Jutri bom vprašal Rochantse in Beaufaye, če so kaj opazili.
Kar nekaj časa je moral biti tam.
Sem že klicala Antoina. Nič ni videl.
Pri Marii se je vklopila tajnica.
Kaseta je dolga več kot 2 uri.
Kdaj si odšel? - Ne vem.
Ne dolgo za tabo. Okoli 8:45.
François je klical... - Tukaj!
Daj nazaj.
Kako, da nisem opazil tega tipa? Ne gre mi v glavo.
Mogoče je bila kamera v avtu.
Ne zdi se snemano skozi okno.
Mogoče kje v tej hiši?
Neumno. Ne vem, kaj naj rečem.
Misliš, da gre za potegavščino?
Pojdiva jest, preden se pokvari.
Mogoče kakšen Pierrotov prijatelj.
Kakšen mulc, ki zafrkava njegove zategnjene starše.
Ne? - Ne verjamem. Ni smešno.
To pa res ne.
Kje je, pravzaprav? - Kdo?
Pierrot. - Nimam pojma. Kmalu bo doma.
Je bila v tem?
Kaj? - Kaseta.
Ne, v tisti iz supermarketa.
Kje je?
Ne vem. V dnevni sobi, ali pa v kabinetu. Ali v predsobi. A ni vseeno?
Ni bilo ničesar notri? Nobenega sporočila ali podobno?
Ne, ampak ti kar preveri.
Lahko prineseš solato?
Nič posebnega nocoj.
Je to ta vrečka? - Ja.
Me imaš za blesavo, ali kaj?
Lahko bi bila kaj spregledala.
Kaseto bi moral dat ven. Mogoče sem spregledala nalepko.
Poglej, hočem samo...
O, zlati fant je prišel. Bolje pozno kot nikoli.
Živjo. - Živjo
Sedi, Pierrot. Prinesla ti bom krožnik.
Kje si bil? - Pri Yvesu.
Zakaj?
Zakaj? Vedeti hočem. A rabim razlog?
'Večer, Pierrot. - 'Večer, mami.
No? - Ob torkih hodim k Yvesu.
Ob sredah imamo geometrijo in pomaga mi pri nalogah.
Mogoče je pa eden tvojih fanov.
Pierrot, zadrži dih pri zamahu.
Enako tudi zate, André, zadrži dih pri zamahu.
Kaj? - Zadrži dih na zamahu.
Thomas, misli na zamah.
Pierrot, preplitek si na obratu.
Bolj v globino.
Dobro, André, samo pregloboko si šel.
Preveč v globino.
Thomas, pazi na dihanje.
Z vami bomo spet čez dva tedna z novim omizjem.
Do takrat vam želim dobro branje in hvala vsem novim gledalcem...
ki nas spremljate vsak teden... Lahko noč.
Ostanite na sceni do konca odjavne špice, prosim!
Hvala vsem!
Kaseta je bila zavita v tole.
Kaj je to?
Kaj se dogaja?
Georges?
Kaj?
Nič...
Nič, jaz...
... utrujen sem.
Kaj bova zdaj?
Kako to misliš?
Hočeš poklicati policijo?
Ja...
Ne.. ne vem. Naj še enkrat pogledam risbo.
Mogoče bi zdaj morala prijaviti.
Zgleda kot otroška risba.
Ne vem. Nič ne morem reči.
Naj vprašam Pierrota?
Ne, kaj nama bo to?
Res misliš, da bi kakšen njegov prijatelj celo noč vohunil za nama?
To bi bilo trapasto.
Zakaj si ustavil?
Zakaj pa ne?
Kaj bi še rada videla?
Neumno, ampak strah me je.
Si govorila s Pierrotom o tem?
Ne, misliš, da bi morala?
Ne vem.
Ne verjamem več, da je bila to potegavščina kakšnega šolarja.
Kaj pa potem?
kaj, kaj? Pojma nimam.
Prosim?
Ga. Laurent - Ja.
Zdravo, Manu tukaj. Lahko dobim Georgesa?
Žal, pred dvema minutama je šel.
Želela sem ga spomniti na Beaumontove dokumente.
Vzel jih je. Videla sem ga.
Krasno, hvala. Lep dan želim.
Adijo, Manu.
Ja?
Ali lahko govorim z Georgesom Laurentom?
- Kdo ga kliče? - Govoril bi z Georgesom Laurentom.
Kdo ste? Kaj bi radi?
Želel bi govoriti s človekom z imenom Georges Laurent.
Pozdravljena. - Zdravo, vaša žena je bila...
hoče, da jo poklićete nazaj. - V redu, hvala.
Kaj je s to kartico?
Po pošti je prišla.
Pa kaj je s tabo, kreten?
Kaj?
A ne moreš malo paziti, idiot?!
Pozabi.
Ponovite. - Kaj?
Ponovite, kar ste ravno rekli.
A nimate oči?
Pa saj ni res. Vi ste stopili na cesto ne da bi pogledal.
Vi pa vozite po enosmerni v napačno smer?
Še enkrat me nahrulite.
No, nahrulite me!
Dobro, ne prepirajta se zaradi tega.
Vi niste bili pozorni in midva tudi nisva gledala, prav?
Bolje zate, da ne pisneš.
Oprosti.
Kakorkoli že,... jasno, da nama ne bodo pomagali.
Dokler ne napade hiše, ali namesto kasete pošlje bombo..
... nismo ogroženi.
Prosim te, Georges.
Živjo, oči. - Živjo, Pierrot.
Kaj se je zgodilo? - Kako to misliš?
Zakaj si me prišel iskat?
Imam čas. Mislil sem, da boš vesel.
Aja.
Ne, mamo sem peljal v službo, in hočem govoriti s tabo.
O čem?
Kje je pa bila?
Opravke sva imela. In o tem sem hotel govoriti s tabo.
Aja.
Zakaj si poslal tisto kartico?
Kakšno kartico?
Tole.
Učiteljica mi jo je izročila.
Ni razumela risbe, pa čudno ji je, da si poslal kartico v šolo.
Sedela je povsem zadaj, pri ogledalu.
Nikoli ne pustim ženske čakati, še posebej starejše ženske ne.
Šel sem torej do nje, se predstavil,...
... in vprašal, kaj želi. Opravičila se je, da me je tako poklicala k sebi.
Ponudila mi je stol. Zdela se je zelo razburjena.
Usedel sem se zraven.
Rekla je, da še nikoli ni bila tu,
in da ni vajena ogovarjati tujce.
Da pa jo močno spominjam na nekoga
in da se ni mogla zadržati.
Na nekoga, ki ga je imela zelo rada.
Kaj pa naj bi bil naredil?
Imela je okoli 70 let. Bilo je ganljivo, tresle so se ji roke.
Torej...
Veste, da nisem sentimentalnež.
Sploh ne.
Res se me je dotaknilo.
Nestrpno sem čakal, da pove o tem tipu, na katerega sem jo spomnil.
Kaj mislite, kdo je bil?
Ljubimec? Oče? Mož?
Njen pes je bil.
Resno.
Kaj bi naredili vi?
Vstal sem in rekel, "Super, samo da se zabavate."
Hotel sem oditi, pa me je resno prosila, naj sedem.
Rekla je, da se zaveda, da zveni trapasto,
ampak da moram še malo ostati
in slišati njeno zgodbo.
Da se noče delati norca iz mene.
Bilo je čudno, ampak zdela se je tako obupana...
Usedel sem se.
Začela je - kako je njen pes poginil leta '64 v avtomobilski nesreči.
Rekel sem, zanimivo...
jaz sem rojen leta '64.
Bila je užaljena, da je ne jemljem resno.
Z žalostnim pogledom je rekla, da ga je povozil tovornjak
17. aprila 1964, na prehodu čez cesto.
17. april... je moj rojstni dan.
Nemogoče!
To sem rekel tudi jaz.
Zasula me je z detajli.
Ko sta stopila na cesto, ni opazila tovornjaka
ki je povozil psa.
Z odbijačem je zadel njegov vrat. Rana je bila globoka.
Pes je kmalu zatem poginil.
Ne boste verjeli...
Potipaj.
Ravno na tem mestu imam brazgotino.
Daj no, je to res?
Ni slabo.
Kje si pobral to zgodbo?
Mi ne verjamete?
Frédéric me je klical.
Simone je bolje. Operacija je bila prejšnji teden.
Komaj smo jo kaj videli zadnje čase.
Pravzaprav si nikoli nisva bili blizu. Vedno je bila zelo zadržana.
Težko je bilo vzpostaviti vez.
Pa Frédéric?
Scenarij piše.
O tem?
Ne, ampak Maubert je že odkupil.
Kje je njena hči, medtem ko je v bolnici?
Pri njemu in njegovi punci.
Kakšna pa je?
Prijetna.
Zoprno je, ko se prijatelji ločijo in se moraš postaviti na eno stran.
Frédéric se je zelo spremenil.
Odkar je srečal Marianne, je bolj družaben.
Ime ji je Marianne?
Ja.
O čem pa govori scenarij?
Kakšen scenarij?
A ne piše Frédéric scenarija?
Aja, to... Pojma nimam.
Pričakujeta še koga?
Ne.
Pogledat grem.
Kdo bi lahko bil ob tej uri?
Ne vem.
Gotovo kakšna oboževalka. Cena slave pač.
Fanice so povsod okrog tebe.
Kdo je?
Za kaj gre?
Pokaži se, strahopetec!
Pokaži se in povej, kaj hočeš!
Bedno!
... igrajo vse do petnajstega...
Torej? - Nič.
Nič? - Nikogar ni bilo.
Nikogar ni bilo.
No, prav...
Razvajaš nas. tri tedne bom moral hujšati.
Zakaj si bil tako dolgo zunaj?
Je že v redu, vse je v redu. Ni problema.
Nisem kakšna ljubosumna sumničava žena.
Hvala. - Oprosti.
Napeta sem zato, ker zadnjih nekaj dni
dobivamo anonimne pošiljke in telefonske klice.
Vsakič, ko pozvoni, se ustrašim,
ker mislim, da je ta prekleti zalezovalec.
Kakšne klice?
Ne vem,... kako naj jih opišem.
Sta bila na policiji?
Seveda.
In?
In nič. Ukrepali bodo, če nas bo napadel.
Nezaslišano! - Tako pač je.
Začnite, preden se ohladi.
Torej, kaj je bilo?
Kaj mu je?
Če se je že Ann odločila, da vam razkrije dobre novice,
ne bom nič več skrival.
Zadovoljni?
Ni preveč zabavno.
Dobila sva posnetke naše hiše,
očitno, da nam pokaže, da sva nadzorovana.
Vsi Annini prihodi in odhodi, pa moji in Pierrotovi...
Pa se ti nič ne sanja, kdo snema in kako? - Za zdaj še ne.
Da vidimo. - Pa poglejmo.
Kaj je to?
Hiša, v kateri sem odraščal.
Rabiš še kaj?
Ne, kar pojdi. - Prav.
Lahko noč.
Kaj kar stojiš tam.
Usedi se.
Ne glej tako potrto.
Tu je samo za vsak primer.
Žal mi je. - Za kaj?
Nisem vedel... - Nehaj.
Ne bodi smešen.
Povej, kako ti gre.
V redu. V redu sem.
Odkar sva govorila po telefonu, se ni nič spremenilo.
Pierrota daje puberteta.
Anne ima veliko dela z založnikom
jaz pa s TV oddajo. To je pa tudi vse.
Teta Julie mi je pisala.
Iz Marseilla.
Nobene tvoje oddaje ne zamudi.
Pravi, da mi zavida, da imam takega sina, kot si ti.
To je pa lepo.
Letos jih bo imela 80.
Res?
Kaj je narobe?
Čisto potlačen si. Kaj je?
Nič, v redu sem.
Ni mi všeč, da si tako nezdrava.
Kako to misliš, "nezdrava"?
Za svoja leta sem precej zdrava!
Ne sitnari mi s takimi neumnostmi.
Pa nisi osameljena, če ne moreš nič ven?
Zakaj?
Si kaj manj osamljen, če lahko sediš na vrtu?
Se počutiš v podzemni manj osamljeno kot doma?
No, torej?
Sicer pa imam družinskega prijatelja...
z daljincem.
Ko mi gre na živce, ga preprosto ugasnem.
Pogrešam pa zvok klavirja.
Odkar je tvoj oče umrl.
Ti še kaj igraš?
Ne. Nimam časa, veš.
Škoda. - Ja.
Pa Pierrot, je nadarjen?
Ne zanima ga. Raje je zunaj.
12 let ima zdaj, ne?
Kaj te je prineslo sem?
V Aix grem, za posebno oddajo o Françoisu Weyergans.
Objavil je nov roman, prvi po dolgem času.
Res?
Veš, o kom sem sanjal?
O Majidu.
Katerem Majidu?
Saj veš! Majid!
Izgubil si me.
Majid! Hashemov sin.
Fant, ki si ga hotela posvojiti.
A, tako.
A ni nenavadno?
Kaj je nenavadno?
Po vseh teh letih.
To ni tako zelo nenavadno.
Jaz pogosto sanjam o svojem otroštvu.
To pride s starostjo.
Že, ampak jaz še nisem tako star.
Pride hitreje, kot si misliš.
Ali kdaj pomisliš nanj?
Na koga?
Na Majida.
Ne. - Kako to?
"Kako to"?
Kako, da nikoli ne pomisliš nanj?
Takrat je bila to za vaju z očetom velika stvar.
To je bilo že zdavnaj. In ni ravno prijeten spomin.
In ti to dobro veš.
Ja.
Kaj si sanjal?
Nič takega, sem se pa spet spomnil nanj.
Sem ga bil že čisto pozabil.
Kaj počne Anna?
Dobro ji gre. Še vedno je pri istem založniku.
Ima lasten urnik.
Njen šef je naš prijatelj.
Kako priročno. - Ja.
Ne vem, kaj naj ti še povem. Tako redko se vidiva
in še takrat ti nimam kaj povedati.
V glavnem, živimo. ni kakšnih vzponov ali padcev.
Jaz sem v redu, Anne tudi.
Pierrot je v redu.
Vsaj, kolikor jaz vem.
Vsi smo zelo zaposleni, to je pa tudi vse.
Imam pa občutek, da ti nisi v redu.
Čuden se mi zdiš, Georges.
Ko te poslušam, sem zaskrbljena zate.
Kaj se dogaja?
Kako to misliš?
Ah, daj no...
Ne, resno?
Kdaj odpotuješ?
Jutri zjutraj. Do 12h moram biti v Aixu.
Torej boš moral iti zgodaj.
Ja.
Naj prosim go. Arnaud, da nama pripravi zajtrk?
Ti vstajaš že tako zgodaj?
Zdaj ne spim več veliko.
To je ena izmed prednosti starosti.
Spat grem. Povsem utrujen sem. - Lahko noč
Ti lahko kaj prinesem? Potrebuješ kaj?
Ne, dobro mi je.
Vse imam, kar rabim. Lahko noč.
Lahko noč, mama.
Kdaj bi zajtrk?
Ob sedmih? - Prav.
Naj ji jaz rečem? - Ja.
Lahko noč.
Ugasnem luč? - Ne.
Saj ni več dojenček.
Upam, da ne bo vedno pri meni.
Zna biti težak.
Ja, me zanima, po kom ima to.
Kdaj prideš domov?
Ga greš lahko iskat v šolo?
Jutri ne morem.
Tukaj moramo pospraviti.
To je bilo naše zadnje kosilo v teh lepih prostorih.
Ja, veliko ljudi je. V bistvu je gneča.
Ja, mu bom povedala.
Tudi jaz tebe.
Dobro jutro, mama.
Tam je bil znak.
Ne morem razbrati.
Le...
...nin, a ne?
- Avenue Lenin? - Ja, Avenue Lenin.
Ampak, kje?
Imaš karto?
Počakaj.
Romain... Romainville.
Lahko bi bil Romainville. Poglej, če je tam Leninova avenija.
Počakaj.
Tukaj je!
pri podzemni postaji Mairie des Lilas. Proga 11.
Točno tukaj.
In kaj boš storil?
Tja bom šel.
Zraven Guillauma je.
In? - Nič, šel bom tja...
potrkal, pa bomo videli, kaj se bo zgodilo.
A kar tako?
Kar tako. Imaš boljšo idejo?
Kaj pa policija?
Imava ulico, naslov. Moral bi iti s policistom.
To pa že lahko naredijo, ne?
Kaj pa, če je le blef, potegavščina?
Ti to resno?
Kaj imava na posnetku?
Ulico in staro vežo. Rekli mi bodo samo, da...
naj potrkam na vrata
in če me bo kdo hotel ubiti, naj se ponovno oglasim pri njih.
Kdo bi lahko vedel za hišo, kjer si odraščal?
Ne vem.
Ti je stavba kaj znana?
Ne.
No, prav.
Najela bova privatnega detektiva.
Preveč kriminalk gledaš.
S tabo se ne da pogovarjati. Naredi po svoje.
Nekaj slutim. - Kaj?
Mislim, da vem, kdo je bil.
Veš, kdo je bil?
MISLIM, da vem.
Torej?
Torej, moram se prepričati.
Pa kaj je narobe s tabo?
Mogoče bi mi lahko zaupal to svojo vzvišeno modrost?
Tudi mene se tlče, če ne veš.
Ne morem ti povedati, ker ne vem.
Samo slutnja je.
Mi lahko kaj poveš?
Ne.
Saj ne vem, kaj naj...
Se zavedaš, kaj govoriš?
Prosim te, mi tako, kot misliš.
In kaj mislim?
A bi že nehala?
Samo nejasna slutnja je.
Nikogar nočem strašiti, preden ne izvem kaj več.
Prav nič ne zadeva tebe.
Ne zadeva me?
Zgleda, da se mi je samo sanjalo?
Zdelo se mi je, da me zadeva, če me nadlegujejo po telefonu,
pa še te pofukane kasete!
Skoraj si ne upam več ven!
Ne tiče se me, da ne morem spati
ker me skrbi za Pierrota in zate in vse to sranje?
Če me ne zadeva,
pa živiva kot ponavadi. Bi kaj pojedel?
Ali pa ti prinesem pijačo?
Anne, prosim te, če bi vedel...
Kaj bi naredil?
Ne bi nič rekel?
Prosim te...
se zavedaš, kakšne bedarije govoriš?
Si že slišal za zaupanje?
Se zavedaš, da počneš ravno to, kar ta tip hoče?
Hoče nam razbiti življenje.
Odzivaš se natančno tako, kot hoče.
Mi lahko zaupaš?
Jaz naj zaupam tebi?
Zakaj ne bi bilo enkrat obratno?
Kaj, ko bi ti zaupal meni? Kdo komu noče zaupati?
Predstavljaj si, da bi bilo obratno.
In bi jaz rekla..
"Zdi se mi, kdo naju terorizira, ampak ti ne morem povedati."
Fino, ne?
Je to tvoja predstava o dobrem odnosu,
ki temelji na na medsebojnem zaupanju?
Morala bi se slišati.
Samo trenutek!
Že grem!
Oprostite, ravno sredi...
O, poglej, kdo je prišel!
Kdo ste vi?
Bi stopil notri?
Za tabo.
Sedi.
Kosilo pripravljam.
Kaj hočete od mene?
Kaj hočem? Jaz?
Želite denar?
Denar?
Kaj pa potem?
Mi lahko poveš, kako si me našel?
Je to kakšna igra?
Nočem se igrati.
Odrastel sem.
To vidim.
Zakaj torej to delate?
Delam, kaj?
Me zafrkavate?
Mi lahko poveš, zakaj si tu?
Kako si me našel?
Kaj je to?
Ne delajte se neumnega.
No?
Usedi se, prosim.
Nisem te pričakoval. Morda ne verjameš, ampak je res.
Ti si zadnji človek, ki bi ga pričakoval.
Prav. Poslušam samo zato, da vidim kam to pelje.
Lahko bi vas preprosto prijavil policiji.
Torej, nič ne veš in presenečeni ste, da me vidite.
Kdo pa me je pripeljal do sem?
Kdo že tedne nadleguje mojo družino?
Ne vem.
Zakaj govoriš, kot da sva tujca?
Me nisi prepoznal, a?
Na cesti si šel kar mimo mene.
Na začetku tudi sam nisem bil prepričan.
Potem sem te slučajno videl na televiziji
pred nekaj leti...
v oddaji sta bila dva stola, en ob drugem.
Sedel si ob svojih gostih
sprva nisem bil prepričan.
Imel sem le tak zoprn občutek.
Čudno, ne?
Postalo mi je slabo, pa nisem vedel, zakaj.
Ko so povedali tvoje ime, se mi je začelo svitati.
In potem... tvoj nos.
Kako to, da si končal na TV? Nisi prevzel posestva?
Povejte, kaj hočete.
Nič.
Kaj pa si ti misliš, kaj bi lahko hotel od tebe?
Denar?
privihraš sem in me obtožiš, da te izsiljujem.
Nič se nisi spremenil.
S čim bi te lahko izsiljeval?
Kdo mi je poslal kasete?
Kasete?
Nenavadno. Od otroštva naprej se nisem z nikomer sprl.
To mi je pod častjo.
Ampak zdaj...
če ne nehate s to neumno igrico
Me boš prebutal?
To ne bi bilo težko.
Precej večji si kot prejšnič.
Če me boš prebutal, ne boš o meni vedel nič več.
Pa četudi bi me potolkel do smrti.
Sicer pa si preveč uglajen za kaj takega.
Predvsem pa lahko izgubiš preveč.
O čem govorite?
Mar ni res?
JAz mislim, da je.
Kaj vse bi naredili, da ne bi izgubili, kar imamo.
Bil si starejši in večji od mene.
Nisem imel izbire.
A, tako.
Je tvoja mama bolna?
Kje si to izvedel?
Ni težko uganiti, mar ne?
Kaj hočeš? Maščevanje?
Zelo prijazna gospa je bila.
Bil sem ji zelo hvaležen, veš.
Tudi tvojemu očetu.
Zdaj bom šel.
Če se boš še kdaj vmešaval v moje življenje,
ustrahoval mojo družino
ali mi kakorkoli škodil,
boš to obžaloval, prisežem.
Mi groziš?
Ja, grozim ti.
Verjemi mi, da mislim resno.
Saj ti verjamem.
Ampak ti ne verjameš meni.
Ničesar nisem hotel od tebe.
In nisem ti poslal kasete ali česar koli drugega.
Tudi tega ne.
Vesel sem, da si prišel.
Halo,
Georges Laurent tu. Lahko govorim s svojo ženo?
Hvala.
Živjo, jaz sem.
Šel sem tja. Nikogar ni bilo doma.
Ne, samo vrata, navadna vrata.
Zaklenjeno je bilo.
Saj sem.
Rekel je, da nihče ne stanuje tam.
Verjetno je kakšno skladišče ali kaj takega.
Zelo prijazna gospa je bila.
Bil sem ji zelo hvaležen, veš.
Tudi tvojemu očetu.
Zdaj bom šel.
Če se boš še kdaj vmešaval v moje življenje,
ustrahoval mojo družino
ali mi kakorkoli škodil,
boš to obžaloval, prisežem.
Mi groziš?
Ja, grozim ti.
Verjemi mi, da mislim resno.
Saj ti verjamem.
Ampak ti ne verjameš meni.
Ničesar nisem hotel od tebe.
In nisem ti poslal kasete ali česar koli drugega.
Tudi tega ne.
Vesel sem, da si prišel.
To je vse.
Posnetka je še za eno uro, če želiš videti, kako se počuti.
Žal mi je.
Za kaj?
Kaj zdaj?
Saj vem, neumno je bilo, da sem ti lagal. Oprosti.
Ne razumem.
Oprosti mi!
Ne, ne razumem, kako gledaš na to.
Opravičiš se in zdaj je vse v redu?
Naj te moledujem? Kaj tako groznega sem naredil?
Lagal sem, da te ne vznemirjam. Se je zato svet ustavil?
Oprosti.
Sumil sem, da je on. Ne takoj, po kaseti z mamino hišo.
Nisem hotel, da bi se morala ti ukvarjati s tem.
Njegovi starši so delali za nas.
Oče ju je imel rad. Verjetno sta dobro delala.
Oktobra 61 je FNL poklicala vse Alžirce na demonstracije v Pariz.
17. oktober 1961. To pove vse.
Policijski masaker.
Skoraj 200 arabcev je utonilo v Seni.
Ni sigurno, ampak verjetno tudi Majidova starša.
Nikoli se nista vrnila.
Oče ju je šel iskat v Pariz.
Rekli so mu, naj bo vesel, da se je znebil para prevarantov.
In potem?
In potem...
sta se moja starša odločila, da dečka posvojita.
Ne vem, zakaj.
Nekako sta se počutila odgovorna zanj.
In...
Motilo me je. Nisem ga hotel v naši hiši.
Imel je svojo sobo.
Moral sem vse deliti z njim. Imel sem 6 let!
In kaj si storil?
Nič.
Širil sem laži o njem.
Širil si laži?
To je vse?
Zato se hoče maščevati?
Izgleda.
Grozil si mu.
Ni ravno najpametnejša poteza.
Ni ravno najpametnejša?
Neumno. Vem. nisem bil pri sebi.
Mislim, da se ne pretvarja.
Kaj misliš s tem?
Res je bil presenečen.
Kaj pa kaseta? - Katera?
Misliš, da se je pretvarjal?
Moral bi biti precej prekanjen.
Kdo drug bi lahko bil? Ne morem brati njegovih misli.
Zakaj bi nama poslal to?
da me obvešča. Ker me ti ne.
In kdo je poslal ostale kasete?
Kako naj to vem?
Kakšne laži si govoril o njem?
Ne spomnim se.
Običajne otroške laži.
Ko si nekaj izmisliš. Traparije.
No?
No, kaj?
Ne delaj se neumnega!
Če bi ga obtožil le, da ti je ukradel medvedka,
to ne bi bil razlog za maščevanje 40 let kasneje!
Ne spomnim se!
hočeš reči, da mi nočeš povedati, ne?
Za božjo voljo, kaj še hočeš!
Nimam več idej.
Se ti spomniš vsake neumnosti, ki si jo naredila pri šestih letih?
Kaj se je zgodilo z njim?
Poslali so ga od doma. Zbolel je.
V bolnico ali pa v dom, ne vem.
Nekega dne ga ni bilo več, in vesel sem bil tega.
Potem pa sem na vse pozabil. Saj to je normalno, ne?
Pa tvoji starši?
Po moje sta tudi pozabila.
To je bila le nekajmesečna epizoda, medigra.
Medigra?
Kako pa naj rečem? Tragedija?
Morda je bila res tragedija. Ne vem.
Ne čutim se odgovornega za to.
Le zakaj bi se?
To je absurdno.
Si omenil to mami, ko si bil na obisku?
Jasno.
Aha, vidim, da nekomu le zaupaš.
Mojbog, saj že itak ve zanj!
Kaset ji nisem omenjal.
In, kaj je rekla?
Nič.
Stara se. Ne spomni se več.
Ali pa se noče spomniti. Ne vem.
Ni ji prijetno.
Hvala, ker ste tako hitro prišli. Kako ste?
Dobro, hvala. Pa vi?
Delovno, kot vedno, saj veste, kako je.
Prosim, sedite.
Kako je žena? Že celo večnost je nisem videl.
Zelo v redu je.
Pravkar so objavili prevod Pereireve knjige o globalizaciji.
Zavzemala se je zanjo, in knjiga je velik hit.
Krasno, moram jo kupiti, a saj veste, kako je. Ni časa.
Lepo jo pozdravite.
Bom, hvala.
Kavo?
Ne, hvala. Danes sem jih že preveč.
Torej k bistvu. Verjetno domnevate, da sem vas poklical
zaradi vaše nove oddaje.
To bo moralo počakati.
Programski vodja se ne bo odločal pred poletjem.
Odločitev naj bi padla 15. maja.
Saj vem, a kaj naj rečem?
Skrivnostna so pota Gospodova. Pota javne telivizije še bolj.
Naj vas ne skrbi. Na koncu jih vedno obrnemo, ne?
- Naj vas Bog sliši! - Žal tukaj vlada politeizem.
A kot sem rekel - ne skrbite. vse se bo uredilo.
Imate ugled in zvesto gledalstvo.
Ja, seveda.
Kakorkoli... poklical sem vas zaradi ene trapaste zadeve,
ki pa me, odkrito rečeno, spravlja v nelagodje.
Včeraj je tajnica na moji mizi pustila kaseto.
Bila je naslovljena name, vendar ni bilo sporočila.
Ponavadi mi tajnica take stvari sploh ne bi pokazala.
Na hitro bi pregledala in jo vrgla v smeti.
Ne zanima me vsako sranje, ki ga pošiljajo vaši oboževalci.
Ampak za kaseto je pa menila, da si jo moram ogledati.
Na posnetku ste vi, v zasebnem pogovoru
z moškim v nekakšnem stanovanju.
Ni jasno, o čem govorita, pa tudi indiskreten nisem hotel biti.
A očitno je, da niste vedeli, da vas snemajo.
Hotel sem vas vprašati, če veste, za kaj gre.
In če veste, kaj si mislite o tem.
Žal mi je, da ste povlečeni v to.
Ta moški je sin kmetov,
ki sta delala za mojega očeta okoli leta '60.
Patološko sovraži mojo družino
In s temi posnetki bi mi rad škodoval. Žal mi je.
Je že v redu. Ni vam ravno prijetno.
Ste že bili na policiji?
Jasno, ampak ne bodo ukrepali, dokler se zgodi kaj "dramatičnega".
Očitno vam hoče ta človek uničiti kariero.
Bogve, kam vse je poslal to kaseto.
To je res.
Zakaj je tako zagrenjen?
Oprostite moji radovednosti, ampak ni se zdel zelo agresiven.
Ja, vem. Na posnetku sem agresiven jaz.
Moj obisk je bil posledica njegovega nadlegovanja.
Z ženo sva bila zelo zaskrbljena.
Si predstavljam.
Pa ne veste, kaj ga žene?
Ne, sploh ne.
očitno je prepričan, da je moja družina slabo ravnala z njim.
Pravzaprav sem ga nazadnje videl, ko sem bil star 6 let. Zmešan je.
Sočustvujem z vami. to je grozno.
Upam, da se bo kmalu uredilo.
Ne bi bilo dobro, če bi ta zadeva prišla na dan.
Vem, ja. Najel bom odvetnika.
Dajte, ja. Dobra ideja.
Ne skrbite zaradi nove oddaje. Se bom zavzel za to.
Dobro, hvala.
Ni za kaj. To je tudi moj boj. Saj veste, kako vas cenim.
Hvala. Lahko dobim kaseto?
Kaseto?
Aja, kaseto. Sem jo že takoj uničil.
Nisem hotel, da bi prišla v napačne roke.
A, tako.
Vi bi naredili isto, ne?
Odpri.
Odpri!
Daj že, odpri!
Odpri prekleta vrata!
Kaj pa naj bi bil po tvoje naredil?
Kaj naj bi bil naredil?
Se hecaš?
Bi se ti tako izmišljeval Mathildi?
Ljudje se pogovarjajo med sabo, mar ne?
Pomiri se.
Je že v redu.
Pomiri se.
Moram nazaj v službo.
Ja.
A guvernerka province Nassiriyah, Italijanka, ki so jo določili američani,
Barbara Contini, zahteva večjo razvidnost tega problema.
Italija prihaja pod Britansko poveljstvo kot uradna okupacijska sila
Nujno je, da za vse koalicijske države, ki so se pridružile tej misiji,
veljajo enaka pravila spopada.
To bo prispevalo k večji homogenosti in boljši koordinaciji.
Na koncu je italijanski predsednik Ciampi...
No, končno.
Kje si bila?
Na večerji s Pierrom.
Ne da bi mi povedala? Zakaj si izključila telefon?
Zakaj?
Mi ti poveš vse, kar delaš?
Ne začenjajva spet tega. - Natančno tako.
Pierrot že spi?
Mislil sem, da je s tabo.
Z mano? Saj veš, da sem bila v službi?
Po šoli je šel k Yvesu.
Imaš njegovo številko?
Z Ivesom šla sta ob 17h na plavanje
in Yvesov oče naj bi ju šel iskat.
Zdravo, tukaj Anne Laurent.
Zanima me, če ste videli Pierrota.
Res?
Je kaj rekel?
Ja, prosim, lahko govorim z njim?
Živjo, Yves.
Ti je Pierrot povedal, kam gre?
Ne, zato pa kličem.
Sta potem še kam šla?
Sta se sprla?
Ne, ne vem... V redu, razumem.
Pokliči nas, če boš kaj izvedel.
Imaš številko?
Prav, hvala. Adijo.
Od Yvesa je šel okoli 18.30.
Rekel je, da bomo za vikend z nama, da bomo vsi zdoma.
Pogledat grem v njegovo sobo.
No?
Ne vem.
Poklicati morava policijo.
Kaj, če se mu je kaj zgodilo?
Kaj? - Ne vem, kaj.
Kaj, če ga je zbil avto, ali...
Odprite, policija!
Odprite!
Prosim?
kaj se dogaja? - Kje je deček?
kakšen deček?
Je to on?
Je kaj novega?
Z njimi grem na postajo.
Nimam pojma.
Sina ima.
Gotovo je on posnel kasete.
Trdita, da sploh ne vesta, kdo je Pierrot.
Ne, samo Pierrota so iskali.
Ugrabitev raziskujejo, ne kaset.
Je kdo klical?
Samo sprašujem, nikoli ne veš.
Iti moram. Pokliči me, če bo kaj novega.
Seveda.
Raje pojdita domov.
Zjutraj imata let...
Ne skrbi. Spakirala sem že včeraj. Saj me poznaš...
Res sta priazna, ampak želim si biti sama.
Če boš sama, boš samo razmišljala o najhujšem.
Pierre...
Pridi, pojdiva.
Če kaj potrebuješ, samo pokliči.
Obljubiš? - Ja.
Pokličeš lahko kadarkoli.
Hvala, vem.
Korzika ni na drugem planetu.
Na svidenje, draga.
Torej? - Nič novega.
Verjetno ni bila nesreča. Iz bolnišnic ni poročil.
Pa tista dva tipa?
Trdita, da ga ne poznata.
Kaj je pa s kasetami?
Oba zanikata.
Glej, kar nehaj. Policijo ne zanima nič drugega,
samo ugrabitev.
Za kasete rabimo dokaze. Bodo pogledali, ampak gre za postopek,
ki se ga morajo držati. Prijava, odvetnik...
policije ne zanima, če je kakšna povezava.
Torej so ju izpustili?
Ne gresta naprej?
Ravno odhajava. - Samo v napoto bi bila.
Neumnost! Stopita naprej...
Jaz sem ju prosila, če gresta. Utrujena sem in rada bi bila sama.
Žal mi je.
Vse to... Slabo mi je že.
Ne, ne, zadržali so ju v priporu.
Mlajši je začel vpiti, pa so ga zaprli.
To je spodbodlo njegovega očeta...
in tako sta zdaj oba za čez noč za zapahi.
Pa potem? Potem ju bodo spustili.
Morajo, če ni dokazov.
Samo sum je, nič drugega.
Kaj boš zdaj?
Zdaj bom nekaj pojedel. Že cel dan nisem jedel.
Kaj, zaboga, te je pičilo?
Oprosti.
Anne Laurent... Najlepša vam hvala.
Vstopite, prosim.
Ne hvala. Grdo sem parkirala.
Klicala sem moža, presrečen je in se vam tudi zahvaljuje.
Malenkost.
Prosim, vstopite.
Ne, moram iti. Samo prepričati sem se hotela, da bo prišel domov.
Kako to mislite?
Dolžna sem vam opravičilo. Jaz...
Za kaj le?
Ponoči delam v bolnici.
Tako da me ni vedno doma.
Kadar ima François obiske... no, precej sproščeni smo.
Nisem vedela, da vas sin ni poklical. Prišla sem ob 7.00 in...
Je že v redu. Niste vi krivi, če..
Res ne bi stopili naprej?
Hvala, ne.
Ne vem, kako... naj se vam zahvalim.
Malenkost. Žal mi je, da ste bili v takem strahu.
Na svidenje.
Še enkrat hvala.
Zakaj nič ne rečeš?
Kaj pa naj rečem?
To je pa res.
Kaj je narobe? - Nič.
Daj, no!
Kaj naj bi bilo narobe?
Zakaj nisi povedal, da boš pri Françoisu?
Nisi pomislil, da naju bo skrbelo, če boš kar izginil?
Kaj je narobe, kaj misliš?
Ne vem.
Ne bodi tako trmast.
Kaj je narobe?
Kaj, dragec?
Če ti ne veš, kaj je, potem ne vem, kako lahko to popravimo
Nobenega problema ni.
Le zakaj bi moral biti? Ti to veš bolje od mene.
Pusti me pri miru!
Kaj si mislil s tem, da jaz bolje vem?
Vprašaj Pierra. On vedno vse ve!
Kaj hočeš povedati?
Nič.
Zakaj si potem to rekel?
Si ljubosumen?
Kaj si si vtepel v glavo?
Da midva s Pierrom... To je smešno!
Zato, ker se veliko kličeva?
Samo prijatelj je. Moj in očetov prijatelj.
Zakaj si pomislil...
Ostani tukaj, s tabo govorim!
Ne bodi tako čemern. Nimaš razloga, da se tako obnašaš!
Poglej me, prosim!
Prisežem, da se motiš.
Ne vem, kako lahko sploh pomisliš na to.
Rada te imam.
Resnično... Rada te imam.
Z očetom sva bila uničena od skrbi, ko te ni bilo domov.
Se ti zdi to...
tako smešno?
Mogoče nisva bila uničena, sva se pa ustrašila. Ker te imava rada.
Rada te imam.
Jutri imam intervju z avtorjem "Zvite druščine".
To knjigo si oboževal, če se prav spomnim.
Če mi daš svoj izvod, ga bom prosil za avtogram, prav?
Bi si to želel?
Je vse v redu?
Vesel sem, da si doma.
LAhko noč.
Lahko noč, oči.
... Berrychon kot psevdonim.
Isabelle je imela popolni nadzor nad Rimbaudovim delom.
Veliko denarja je bilo tu. - Res je.
Ustvarila je neko avro
pobožne nune.
Tako kot zidar zazida vrt.
Nato se je začela vmešavati v Rimbaudovo delo.
Vemo, da so šle pesmi, ob katerih se je zgražala, v ogenj.
Strinjam se s tem Isabellinim portretom, ki si ga predstavil.
Tudi sam sem, preden sem prebral knjigo, imel v mislih podobno.
V tej točki se strinjava.
Ampak ob tem bi rad poudaril nekaj...
Ustavi, preveč teoretično postaja.
Odreži pri "V tej točki se strinjava",
in pojdi na del, kjer Teulé govori o homoseksualnosti.
Nekje okrog... okrog 0.30
Saj ni pomembno. - Gre za umetniško svobodo.
Jaz pa mislim, da je Rimbaud...
Na "jaz pa mislim" poskusiva vstaviti...
Kaj bi rad vedel?
Kaj se dogaja?
Hvala, da si prišel.
Vstopi.
Za kaj gre?
Usedi se.
Ne, ne bom. Kaj bi rad?
Res nisem nič vedel o kasetah.
Je to vse?
Klical sem te, ker sem hotel, da si zraven...
Jaz sem. Prosim, poskušaj se ju znebiti.
V spalnici sem. Nekaj groznega se je zgodilo.
Ne morem biti zdaj z njima.
Pohiti, prosim.
Kaj se dogaja?
Majid je naredil samomor.
Bil sem tam. Prerezal si je vrat.
Kaj?
Ja, točno tako.
Na žalost to ni šala.
Kako to misliš, da si bil tam?
Pravim, da sem bil pri njem.
Klical je, naj pridem, da mi bo razložil o kasetah.
In tako sem šel. - In?
In nič.
Rekel je, "hočem, da si zraven" in si prerezal vrat.
To ne more biti...
Poskušaj se ju znebiti. Pogovoriti se morava.
Kaj naj jima rečem?
Ne vem.
Kaj si rekla, ko sem klical?
Da je anonimni klic, da je hotel tebe.
In? - Nič. Opravičila sem se in odšla ven.
Ne vem. Reci, da se ne počutiš dobro.
Ali da je Pierrot bolan.
Prosim!
Šla sta. - sem videl, ja.
Ne luči.
Kaj si jima rekla?
Da sem se jim zlagala.
Da si ti klical
in da moram k tebi, ker si v težavah.
Se nista ponudila, da gresta s tabo?
A hočeš prepis pogovora?
Oprosti.
Kaj se je zgodilo?
Kot sem ti rekel.
Šel sem tja. Povabil me je noter in se ubil.
Veliko krvi je bilo.
Potem sem zbežal.
Si šel po pomoč?
Kaj?
Ne, takoj je umrl.
Kaj boš naredil?
Je bil še kdo zraven?
Ne, zakaj?
Daj, no!
Kdaj se je to zgodilo?
Popoldne, okoli štirih, mislim.
Pa si šel na policijo, ali kaj?
Ne.
Kaj si delal? Kje si bil?
Nikjer.
V mestu.
Moraš obvestiti policijo.
Če te je kdo videl, boš lahko osumljen.
S tem bi dosegel svoj namen.
Kaj?
Imaš morda kakšno drugo razlago?
Za kaj?
Čemu pa bi me sicer poklical?
Kaj si mu naredil?
Kaj?
Kdaj? - Takrat, v mladosti.
Kdo si lahko zamisli kaj takšnega?
Najprej pošilja tiste preklete kasete.
Se spomniš risb?
Bile so kot nekakšno opozorilo, a?
Georges!
mami sem povedal, da kašlja kri.
Niso mi verjeli, veš.
Zdravnik ga je pregledal, pa ni nič našel.
Bil je zmeden starec.
Naš družinski zdravnik.
Potem sem mu rekel, da oče želi, da zakolje petelina.
To je bil... en zoprn ptič.
Zloben, vedno nas je napadal.
In ga je ubil.
Prerezal mu je vrat.
Petelin je krilil okoli.
Majid je bil ves okrvavljen.
Rekel sem jima, da je to naredil, zato da bi me strašil.
Da pa si za to prereže lasten vrat...
Prekleto sprevržena šala, se ti ne zdi?
Zakaj pa sta bila tukaj?
Kdo?
Pierre in Mathilde.
Zmenjeni smo bili.
Gledali naj bi tvojo oddajo.
Pozabil sem.
Mislil sem, da sta na Korziki.
Samo za en teden.
Včeraj sta se vrnila.
Pozdravljeni, kako ste?
Dobro, hvala. In vi?
Nisem pozabil na vašo knjigo. Klical sem prejšnji teden.
Ampak ni še prispela. - Saj se ne mudi.
Morda bo med današnjo pošto.
Ste govorili z Malembertom? - Ja, prinesel vam bo dokumente.
Samo besedo, prosim.
Kaj želite?
Rad bi govoril z vami.
Nimam časa. na svidenje.
Kaj hočete od mene?
Zakaj ste tako preplašeni, gospod?
Kaj hočete? Zakaj ste tu?
Lahko pridem k vam domov?
Nimam časa. Rekel sem vam že.
Ne verjamem vam, gospod.
Če si ne boste vzeli časa, vam bom naredil pravo sceno
in ljudem povedal, česar ne bi smeli slišati.
Ne verjamem, da bi si to želeli.
Je to grožnja? Ničesar ne skrivam.
Res?
Mladenič, očetova smrt vas je gotovo prizadela.
Ampak ne bom dovolil, da me vpletete v to.
Takoj bom.
Policija je potrdila mojo izjavo.
Samomor je bil.
Zato vas prosim, da me pustite pri miru.
Priporočam vam tudi, da nas nehate nadlegovati s kasetami.
Nič nisem imel s kasetami.
Vaš oče je tik pred smrtjo poudaril, da ni bil on.
Verjemite, kar hočete. Jaz ne lažem.
Rad bi govoril z vami, prosim.
Nočem se prepirati z vami pred vsemi.
Povejte, kar imate, in pojdite, ali pa bom poklical policijo.
Dal vas bom vreći ven, veste, da ne smete biti tu.
Poslušam.
Zakaj taka jeza? Kaj sem vam naredil?
Kaj ste mi naredili?
Že tedne ustrahujete mojo družino s svojimi prekletimi kasetami!
Ne verjamem, da niste vpleteni!
Vaš oče ni bil zmožen česa takega.
Zakaj bi to delal, gospod?
Kar nehaj s to bebavo vljudnostjo, prav?
Vi ste mojemu očetu onemogočili dobro izobrazbo.
Sirotišnica te nauči sovraštva, ne vljudnosti.
Pa vendar je mene oče dobro vzgojil.
Tega ne bom pozabil zdaj zaradi vas.
Nisva še končala.
Pa kaj bi rad? Pretep?
Če vztrajate.
Verjetno ste močnejši od mene. Dajte, udarite me!
Veš, kaj? Bolan si!
Zmešan si kot tvoj oče.
Ne vem, s kakšnimi norimi obsesijami te je napolnil,
lahko pa ti povem,
da mi ne boš nakopal slabe vesti,
ker je bilo življenje tvojega očeta žalostno ali izgubljeno.
Nisem jaz kriv!
Razumeš?
Če boš še kdaj škodoval meni ali družini, boš to obžaloval. Zagotavljam ti.
Dovolj imam tvojega sranja!
Ah, ja.
Grožnje. V tem ste zelo dobri.
Pričakuješ, da se bom opravičil?
Komu?
Meni?
Kaj pa, torej, še hočeš?
Zdaj nič več.
Zanimalo me je, kako se počuti nekdo, ki ima na vesti človeško življenje.
To je vse.
Zdaj vem.
Odlično, torej je vse v redu.
Lahko zdaj grem?
Izvolite.
Živjo, kako si?
kličem samo zato, da ti povem, da grem počivat.
Ne, prej sem prišel domov.
Izčrpan sem. Zgleda, da sem staknil nekakšen virus.
Ne, prosim, ne to.
Kakor koli, v službi me niso rabili.
Vse je v najlepšem redu. Samo povsem izžet sem.
Ne budi me, ko boš prišla domov. Vzel sem dve tableti.
Kdaj pride Pierrot?
Do takrat boš že doma.
Reci mu, naj bo prizanesljiv do svojega ubogega starega očeta.
Ljubim te. Adijo.
Pridi nazaj sem!
Spusti me!
Nočem iti!
Pomiri se!
Mama!
Prevod: Pika79