Nå?
Ingenting.
Hvor lå den?
I en plasticpose foran døren.
Hvad er der?
Han må have stået der, ikke?
Kom ind.
I morgen spørger jeg Rochant og Beaufays, om de har set noget.
Antoine havde intet set. Marie er ude og har telefonsvareren sat til.
Kassetten varer i over to timer.
- Hvad tid gik du? - Lige efter dig, et kvart i ni cirka.
- Francois ringede... - Se der!
Giv mig den.
Det er det rene mysterium, at jeg ikke så fyren.
- Kameraet var måske i en bil. - Det er ikke filmet gennem en rude.
Eller et sted fra huset.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Har du nogen ide om, hvem der morer sig med den slags?
Vi burde spise, inden maden bliver helt ødelagt.
Måske en af Pierrots kammerater, der laver sjov med hans forældre.
Det tror jeg næppe. Det er ikke særlig sjovt.
Nej, det er sandt.
- Hvor er han, for resten? Pierrot. - Aner det ikke. Han kommer nok snart.
- Lå den i den? Kassetten... - Nej, i en supermarkedspose.
- Hvor er den? - Det ved jeg ikke.
Måske i dagligstuen, på bordet eller i hallen. Jeg ved det ikke.
- Lå den ikke med et brev eller noget? - Nej, men du kan gå ud og se efter.
Vil du sætte salaten ind?
Ikke meget at råbe hurra for i aften.
Her...
Tak.
Lå den i den der?
Ja.
Tror du, jeg er idiot?
Du kunne have overset noget.
Du har glemt at tage kassetten ud. Der kan stå noget, jeg overså...
Jeg prøver bare...
Nu kommer sønnen. Bedre sent end aldrig.
- Hej. - Hej.
Sæt dig, Pierrot, jeg kommer med din tallerken.
- Hvor har du været? - Hos Yves. Hvorfor?
"Hvorfor?" Jeg vil vide det. Behøver jeg give en grund?
- Hej, Pierrot. - Hej, mor.
- Alt vel? - Ja.
Nå?
Jeg er hos Yves om tirsdagen. Han hjælper mig med geometrien.
Det er måske en af dine fans.
Pierrot, tænk på vejrtrækningen.
André, det samme gælder dig. Tænk på vejrtrækningen.
- Hvad? - Tænk på vejrtrækningen.
Thomas, benbevægelserne!
Pierrot, du ligger helt oppe i overfladen. Gå dybere.
André, det er godt, men du gik for dybt ned.
Du er for langt nede.
Thomas, tænk på vejrtrækningen.
Vi ses om to uger til en ny rundbordsdiskussion.
Til da, god læsning! Tak, fordi I er stadig flere, der ser med. Godaften.
Bliv siddende, mens rulleteksten kører.
Tak, alle sammen!
Undskyld mig.
Det er mig.
Kassetten lå indpakket i det.
Hvad er der?
Hvad sker der?
Georges?
Hvad?
Ingenting.
Ingenting, jeg...
Jeg er træt.
Hvad skal vi nu gøre?
Hvad mener du?
Vil du kontakte politiet?
Ja...
Nej, jeg ved det ikke. Lad mig se tegningen igen.
Det var måske bedst at gå til politiet.
Det ligner en barnetegning.
Det kan jeg ikke afgøre.
Skal jeg spørge Pierrot?
Nej, hvad ville det nytte?
Tror du, en af hans venner ville udspionere os en hel nat? Idiotisk!
- Hvorfor slukkede du? - Hvad?
Hvad vil du mere se?
Det er latterligt, men jeg bliver bange.
- Har du talt med Pierrot om det? - Nej, vil du gøre det?
Tja... Jeg tror ikke på teorien om en skolekammerat.
- Hvad tror du så? - Ja, hvad? Jeg aner det ikke.
- Fru Laurent? - Ja.
- Hej, det er Manu. Er Georges der? - Nej, han gik for to minutter siden.
- Han tog vel Beaumont-mappen med. - Ja, han tog den med. Jeg så det.
- Godt, alt i orden. Tak. Farvel. - Farvel, Manu.
- Jeg skal tale med Georges Laurent. - Hvem må jeg sige det er?
- Jeg skal tale med Georges Laurent. - Ja, hvem er De? Hvad vil De?
Jeg vil tale med den mand, der hedder Georges Laurent.
- Deres kone ringede. De skal ringe. - Jaså, tak.
- Hvad er det for et kort? - Det er lige kommet med posten.
Du er sindssyg, din idiot.
Hvad?
- Vær lidt forsigtig, din idiot! - Skidt med det.
Sig det igen. Det, du sagde.
- Har du ikke øjne at se med? - Jeg må vel drømme.
- Hvem kommer ud uden at se sig for? - Du cykler jo mod trafikken.
Råb ad mig igen! Gør det!
Stop! Vi skal vel ikke slås. Du var uforsigtig, og det var vi også.
Hold din store kæft lukket.
Undskyld.
Nu ved vi i hvert fald, vi ikke kan regne med nogen hjælp.
Så længe han ikke stikker huset i brand eller sender bomber i stedet...
...så skal det nok gå. - Lad nu være, Georges!
- Hej, far. - Hej, Pierrot.
- Hvad er der sket? - Hvad mener du?
Hvorfor henter du mig?
Jeg havde tid og tænkte, du ville blive glad.
Ja...
Nej, jeg kørte mor på arbejde. Jeg ville tale med dig.
- Hvor havde hun været? - Vi havde en del at ordne.
- Det er derfor, jeg vil tale med dig. - Nå...
- Hvorfor sendte du det kort? - Hvilket kort?
Det her.
Læreren gav mig det. Hun forstod ikke den underlige tegning -
- og syntes, det var mærkeligt, at du sendte det til skolen.
...sad bagest, tæt ved scenen, ved siden af spejlet, I ved.
Man skal ikke lade damer vente, især ikke ældre, så jeg gik derhen.
Jeg præsenterede mig og spurgte, hvorfor hun ville tale med mig.
Hun undskyldte, at hun havde bedt mig komme. Hun virkede rørt.
Jeg satte mig ned.
Første gang hun var i baren, og hun plejede ikke at tale med fremmede -
- men jeg mindede hende om nogen, så hun kunne ikke lade være.
Det var en, hun havde elsket. Hvad siger man i sådan en situation?
Hun var i 70erne, og det var så rørende, for hun rystede og... ja...
I ved, jeg ikke er sentimental, men jeg blev berørt af det -
- og ventede på, at hun skulle sige, hvem jeg mindede om.
Hvem tror I, det var? Hendes elsker, hendes far, hendes mand?
- Det ved jeg ikke. - Det var hendes hund.
Netop. Hvordan havde I reageret?
Jeg rejste mig og sagde: "Nu har De fået Dem en god latter."
Jeg ville gå, men hun sagde "bliv". Hun forstod, det virkede latterligt -
- men bad mig høre hendes historie. Hun gjorde slet ikke grin med mig.
Det var underligt, men hun så så fortvivlet ud, at jeg satte mig igen.
Så fortalte hun. Hendes hund var død i 1964 ved en bilulykke.
"Pudsigt", sagde jeg, "jeg er født i 1964."
Hun så stødt ud. Jeg tog hende ikke alvorligt. Hun så trist ud og sagde:
"Han blev kørt over den 17. april 1964, da vi gik over gaden."
Den 17. april er min fødselsdag.
- Det kan ikke passe. - Netop, hvad jeg sagde.
Så fortalte hun, at hun var gået ud med hunden bag en høj bil -
- der skjulte en lastbil, der kom, og hunden blev kørt over.
Støddæmperen ramte nakken. Såret var dybt, og hunden døde kort efter.
Og du vil ikke tro mig. Giv mig din hånd.
Du kan mærke, at jeg har et ar det samme sted.
Men er det sandt eller ej?
Ikke så dårligt.
- Hvor fandt du den historie? - Tror du mig ikke?
Frédéric ringede. Simone har det bedre. Hun blev opereret sidste uge.
Jeg har ikke set hende meget på det sidste. Vi står ikke hinanden nær.
Hun er så reserveret. Så er det svært at føle noget.
- Og Frédéric? - Han skriver et filmmanus.
- Om det? - Nej, men Maubert har købt det.
- Hvor var datteren, da hun opereredes? - Hos ham og hans elskerinde.
- Hvordan er hun? - Sympatisk.
Det er svært, når venner skilles, for man må vælge side.
Men Frédéric er forandret, mere åben, siden han traf Marianne.
- Hedder hun Marianne? - Ja, Marianne.
- Hvad handler filmmanusset om? - Hvilket filmmanus?
- Jeg troede, Frédéric skrev et. - Åh, ja... Aner det ikke.
Venter I flere gæster?
Nej.
Jeg går ud og ser, hvem det er.
- Hvem kan det være på denne tid? - Aner det ikke.
En af Georges fans... Berømmelsens bagside. Groupies!
Hvem er det?
Hvad skal det her betyde? Kom frem, din kujon.
Kom frem og sig, hvad du vil.
Det her er tåbeligt.
- Filmen går vist til den 15. Nå? - Ingenting.
- Hvad "ingenting"? - Der var ingen.
- Der stod ingen udenfor. - Ja, men så...
Du forkæler os. Jeg må på slankekur i tre uger.
Hvorfor blev du så længe derude?
I kan være rolige. Ikke nogen trykket stemning her.
Jeg er den jaloux kvinde, der tror, manden har en elskerinde.
- Tak, tak. - Undskyld.
Jeg er nervøs, for vi har fået pakker og anonyme opringninger i nogle dage.
Hver gang det ringer, håber og tror jeg, det er den idiot igen.
- Hvilken slags opringninger? - Hvordan kan jeg forklare det?
- Har I været hos politiet? - Når intet sker, gør de ikke noget.
- Det er en skandale. - Det er et faktum.
Spis nu, ellers bliver det koldt.
Hvad var det?
Hvad er der med ham?
Da Anne har besluttet sig for at dele vor glade nyhed -
- vil jeg ikke skjule noget.
Er du nu tilfreds?
Men det er ikke særlig underholdende. Vi får billeder af vores hus.
Åbenbart for at vise, vi bliver overvåget.
Man ser Anne komme og gå, jeg og Pierrot...
- Og I ved ikke, hvem der filmer? - Ikke endnu.
- Lad mig se det. - Her kommer det.
Hvad er det?
Huset, hvor jeg voksede op.
- Skal jeg ellers hjælpe med noget? - Nej, tak.
Godt.
- Godaften. - Godaften.
Bliv ikke stående der. Sæt dig.
Du behøver ikke se så skræmt ud. Hun får mig til at føle mig tryg.
- Jeg er ked af det. - For hvad?
- Jeg vidste ikke, at... - Hold op, det er latterligt.
- Sig i stedet, hvordan du har det? - Fint.
Siden sidst er intet forandret. Pierrot kæmper med sin pubertet.
Anne har travlt hos sin forlægger, og jeg på tv. Og det er alt.
Tante Julie skrev et brev til mig, fra Marseille.
Hun ser altid dit program på tv.
Hun skriver, hun er misundelig, fordi jeg har en søn som dig.
Pænt af hende.
- Hun bliver 80 år i år. - Jaså.
Hvad er der? Du virker beklemt. Hvad er der med dig?
Ingenting. Men det er trist at se, du ikke har det godt.
Hvad mener du med, jeg ikke har det godt? For min alder går det ret godt.
Så kom ikke med sådan noget pjat.
- Er det ikke ensomt aldrig at gå ud? - Hvorfor?
Er ensomhed anderledes, hvis man kan sidde i en have?
Føler du dig mindre ensom i metroen end hjemme hos dig selv?
Nå...
Desuden har jeg "hjemmets ven"...
Min fjernbetjening.
Når de siger for meget sludder, slukker jeg bare.
Jeg savner at høre klaverspil...
...siden far døde.
- Spiller du stadig? - Nej, det har jeg ikke tid til.
- En skam. - Ja.
Og Pierrot? Er han ikke dygtig?
Han er ikke interesseret. Han tænker mest på vennerne.
Han er 12 år, ikke?
Hvorfor er du kommet?
Jeg er på vej til Aix. Vi skal lave et program om Francois Weyergans.
Han udsender en ny roman. Den første i flere år.
Jaså.
- Ved du, hvem jeg drømte om? - Nej.
- Majid. - Hvem er Majid?
- Du ved, Majid. - Jeg ved ikke, hvem det er.
Majid! Hachems søn, I ville adoptere.
Jaså.
- Underligt, ikke? - Hvorfor "underligt"?
- Efter alle disse år... - Det er ikke så mærkeligt.
Jeg drømmer ofte om min barndom. Sådan er det, når man bliver ældre.
- Ja, men jeg er ikke så gammel. - Det går hurtigere, end du tror.
Tænker du af og til på ham?
- På hvem? - Majid.
- Nej. - Hvorfor ikke?
- Hvordan "hvorfor ikke"? - Tænker du aldrig på ham?
Den historie var jo vigtig for dig og far dengang.
Det er så længe siden. Desuden er det ikke et rart minde.
- Det ved du jo. - Ja.
- Hvad drømte du? - Noget vrøvl, men mindedes ham.
- Og hvad laver Anne? - Hun har det fint og er på forlaget.
Hun organiserer jobbet, som hun vil. Hendes chef er en ven af os.
- Meget praktisk. - Ja.
Og hvad ellers? Skønt vi sjældent ses, har jeg ikke stort at fortælle.
Det går bare, uden de store udsving. Jeg og Anne har det godt -
- Pierrot har det godt, så vidt jeg kan bedømme i al fald.
Vi har alle meget travlt, og det er det hele.
- Men du har det vist ikke så godt. - Du er underlig, Georges.
Når jeg hører dig tale, bliver jeg bekymret for dig.
- Hvad er det, der sker? - Hvad mener du?
Tja...
Nej, oprigtig talt?
- Hvornår rejser du igen? - I morgen, skal være i Aix kl. 12.
- Så må du tidligt af sted. - Ja.
Skal jeg bede fru Arnaud om at lave morgenmad til os?
Står du så tidligt op?
Jeg sover ikke så meget længere. Det er en af alderdommens fordele.
Nu går jeg i seng. Jeg er dødtræt. Godnat.
- Kan jeg ordne noget for dig? - Nej, jeg har alt, hvad jeg behøver.
- Godnat. - Godnat, mor.
Hvornår skal vi spise morgenmad?
- Klokken syv? - Ja.
- Skal jeg sige det til hende? - Ja.
- Godnat. - Godnat.
- Skal jeg slukke? - Nej.
Han er ikke længere baby, og det er rart at slippe ham af og til.
Han er nogle gange rigtig macho.
Ja, hvem mon han slægter på?
Hvornår kommer du hjem? Henter du ham fra skole?
Nej, ikke i morgen. Vi skal rydde op. Det var vor sidste præsentation her.
Der er ret mange folk. Faktisk stuvende fuldt.
Ja, det skal jeg sige til ham. Også kys til dig.
Hej, mor.
Der var et skilt.
- Jeg kan ikke se, hvad der står. - "Lé... nine."
Står der det? "Avenue Lénine."
Ja, Avenue Lénine, men hvor? Har du ikke kortet?
Jo, vent.
"Romain... Romainville!"
Det kunne være Romainville. Se, om der findes en Avenue Lénine.
Ja, her er den, ved metrostationen Mairie des Lilas, linje 11.
Det er der.
- Hvad vil du gøre? - Tage derhen.
Guillaume bor lige i nærheden.
Og?
Jeg går derhen og banker på, så får vi se, hvad der sker.
- Er det så enkelt? - Ja, har du en bedre ide?
Politiet? Du har jo en adresse. En betjent burde gå med dig, ikke?
- Hvad, hvis nogen laver grin med os? - Tror du det? Helt ærlig?
Hvad ser man på kassetten? En gade og en entre i et hus. De vil sige:
"Gå derhen og bank på. Og prøver nogen at dræbe Dem, så kom igen."
- Hvem kender dit barndomshjem? - Det ved jeg ikke.
- Og du genkender ikke huset? - Nej.
Jamen så må vi...
- Vi hyrer en privatdetektiv. - Du ser for mange krimier i tv.
Man kan ikke diskutere med dig. Gør, som du vil.
- Jeg har en mistanke. - Hvad?
Jeg tror, jeg ved, hvem det er.
Ved du, hvem det er?!
Det tror jeg.
Og?
- Jeg må bare være sikker. - Hvad er der med dig?
Du kan vel dele det, du ved. Jeg er også berørt.
Jeg kan ikke sige det, for jeg ved det ikke sikkert.
Det er kun en mistanke.
Og du kan ikke fortælle mig det?
Nej.
Jeg ved ikke, hvad jeg...
- Indser du, hvad du siger? - Rolig, det er ikke, som du tror.
- Ikke? Og hvad er det, jeg tror? - Hold nu op med det vrøvl.
Det er en svag mistanke, og jeg vil ikke sige mere. Det berører ikke dig.
Gør det ikke?! Jeg må have drømt de sidste dage.
Jeg troede, det berørte mig at blive terroriseret af anonyme opringninger.
Og disse rædsomme videoer! Jeg tør knap gå ud på gaden mere.
Jeg er berørt. Jeg ligger vågen og tænker på Pierrot og dig og alt det!
Er jeg ikke berørt? Er alt som før? "Vil du have middag eller aperitif?"
- Anne, havde jeg vidst, at... - Hvad havde du så gjort? Holdt kæft?
- Hør nu... - Det er noget vrøvl, du fyrer af.
Har du aldrig hørt om tillid?
Du gør det, personen vil med sine kassetter. Du ødelægger vort liv.
Du reagerer, som han vil have. Kan du ikke bare stole på mig?
Skal jeg stole på dig? Hvorfor ikke det modsatte for en gangs skyld?
Du kunne stole på mig! Hvem er det, det nægter at stole på den anden?
Forestil dig det omvendte. Forestil dig, at jeg sagde:
"Jeg ved måske, hvem der terroriserer, men kan ikke sige det." Sjovt, ikke?
Er det et godt forhold baseret på gensidig tillid?
Du skulle høre dig selv...
Et øjeblik.
Jeg kommer.
Undskyld, jeg var ved at...
Hvor kommer du fra?
Hvem er De?
Vil du komme ind?
Værsgo.
Sæt dig ned.
- Jeg stod og lavede mad. - Hvad vil De mig?
- Hvad jeg vil? Jeg? - Vil De have penge?
- Penge?! - Hvad ellers?
Sig, hvordan du fandt mig.
Er det en leg? Jeg har ikke lyst til at lege. Jeg er voksen nu.
Det kan jeg se.
- Hvad er formålet med Deres handling? - Hvilken handling?
Gør du grin med mig?
Kan du ikke sige, hvorfor du er kommet?
Hvordan fandt du mig?
- Hvad er det her? - Hold op med at spille dum.
Nå?
Sæt dig nu ned.
Tro ikke, at jeg ikke ventede dit besøg, men det er bare det...
At du var den sidste person, jeg troede, ville ringe på min dør.
Godt, jeg går lidt med på legen, så vi kommer videre.
Jeg kan også gå til politiet og anmelde Dem.
De anede altså intet og er overrasket over at se mig.
Hvem tror De, fik mig til at komme? Hvem terroriserer min familie?
Det ved jeg ikke. Hvorfor siger du "De" til mig?
Du havde ikke genkendt mig. Havde vi mødtes på gaden, var du gået forbi.
Jeg var heller ikke sikker i begyndelsen.
Da jeg ved et tilfælde så dit program for nogle år siden -
- programmet du tidligere havde, med de to lænestole -
- og du sad tæt på dine gæster, ansigt til ansigt...
Da var jeg heller ikke helt sikker. Jeg fik bare en ubehagelig følelse.
Underligt, ikke? Jeg blev næsten dårlig og vidste ikke hvorfor.
Da jeg senere så dit navn, begyndte jeg at forstå.
Og så...
...næsen.
Hvordan endte du i tv? Skulle du ikke overtage ejendommen?
Sig, hvad det er, du vil.
Ingenting, ingenting.
Hvad skulle jeg ville have af dig? Hvad forestiller du dig? Penge?
Du kommer her og anklager mig for at ville udøve afpresning mod dig.
Du ligner dig selv.
Hvad skulle jeg bruge til at udøve afpresning mod dig?
- Hvem har sendt kassetterne? - Kassetter?
Jeg har ikke sloges, siden jeg blev voksen. Det er modbydeligt.
Men nu...
- Hvis du ikke holder op med pjat... - Så slår du mig, hvad?
Det klarer du sikkert fint. Du er vokset dig kønnere siden sidst.
Men selv om du giver mig tæv, får du ikke mere at vide af mig.
Selv ikke hvis du slår mig ihjel. Men det er du for kultiveret til.
Og du har frem for alt for meget at miste.
- Hvad taler du om? - Er det ikke rigtigt?
Det tror jeg, det er.
Hvad gør man ikke for ikke at miste noget?
Du var ældre og stærkere end jeg. Jeg havde intet valg.
Jaså...
- Din mor har det ikke så godt, vel? - Hvor har du hørt det?
Det er ikke så svært at gætte det.
Hvad vil du? Have hævn?
Det var en meget venlig kvinde.
Jeg var hende meget taknemlig, skal du vide. Også din far.
Nu går jeg.
Men... fortsætter du med at skræmme min familie, vil du fortryde det.
- Truer du mig? - Ja, jeg truer dig.
- Og tro mig, det er alvor. - Jeg tror dig, men du tror ikke mig.
Jeg ville ikke have noget og har hverken sendt kassetter eller andet.
Heller ikke det her...
Men jeg er glad for, du kom.
Hej, det er Georges Laurent. Jeg vil gerne tale med min kone.
Tak.
Hej, det er mig. Jeg gik derhen, men der var ingen hjemme.
Nej, det var en helt almindelig dør, låst.
Det gjorde jeg. Han sagde, der ikke boede nogen.
Det må være et lager eller sådan noget.
Det var en meget venlig kvinde.
Jeg var hende meget taknemlig, skal du vide. Også din far.
Nu går jeg.
Men... hvis du fortsætter med at skræmme min familie -
- vil du fortryde det.
- Truer du mig? - Ja, jeg truer dig.
- Og tro mig, det er alvor. - Jeg tror dig, men du tror ikke mig.
Jeg ville ikke have noget og har hverken sendt kassetter eller andet.
Heller ikke det her...
Men jeg er glad for, du kom.
Det er alt.
Kassetten varer i over en time til. Du kan se, hvordan han har det.
- Jeg er ked af det. - Hvorfor det?
Nå?
- Jeg var dum at lyve over for dig. - Jeg forstår ikke.
- Jeg er ked af det. - Jeg fatter ikke, hvordan du ser det.
- Du undskylder, og så er det godt?! - Hvad skal jeg gøre? Falde på knæ?
Jeg løj for at skåne dine nerver. Det er vel ikke verdens ende?
Tilgiv mig.
Jeg mistænkte ham. Ikke i starten, men efter kassetten med mors hus.
Jeg ville skåne dig for alt det.
Hans forældre arbejdede hos os. Far kunne lide dem, gode arbejdere.
I 1961 opfordrede Den Nationale Befrielsesfront til demonstration.
De tog til Paris. 17. oktober 1961, ja, du forstår...
Papon, massakren, hvor politiet druknede 200 arabere i Seinen.
Jeg tror, Majids forældre var blandt dem. De kom aldrig tilbage.
Min far ledte i Paris, men man sagde bare:
"Vær glad for, du kom af med de sorte hoveder".
- Og? - Ja...
Mine forældre besluttede sig for at adoptere ham. Jeg ved ikke hvorfor.
De følte sig på en eller anden måde ansvarlige.
- Og? - Jeg var ikke glad, men han kom.
Han fik eget værelse, og jeg måtte dele alt med ham. Jeg var seks år.
- Og hvad gjorde du? - Intet.
- Jeg sladrede om ham. - Gjorde du?
- Var det alt? - Ja.
- Og derfor vil han have hævn? - Åbenbart.
Du truede ham.
- Det var ikke særlig intelligent. - "Ikke særlig intelligent?!"
Det var idiotisk, det ved jeg. Jeg gik for vidt.
- Jeg tror ikke, han lyver. - Hvad mener du?
- Han blev virkelig overrasket. - Og kassetten?
Virker det som forstillelse? I så fald er han virkelig smart.
Hvem ellers? Jeg kan ikke læse hans tanker. Hvorfor sendte han kassetten?
Han ville vel informere mig, til forskel fra dig.
- Hvem sendte så de andre? - Hvordan skulle jeg vide det?
- Hvad var det, du sladrede om? - Det husker jeg ikke.
Som børn nu sladrer om hinanden. Noget man finder på, noget dumt.
- Nå? - "Nå"...hvad?
Spil ikke dum. Tog du hans bamse, hævner han sig ikke 40 år efter.
Jeg husker det ikke længere.
- Du vil ikke tale med mig om det. - Du godeste, jeg aner det ikke.
Husker du dumheder, du begik, da du var seks år?
Hvad skete der med ham?
Han blev sendt væk. Han var syg og kom på hospital eller et børnehjem.
Aner det ikke. En dag var han væk. Jeg var glad og glemte. Naturligt.
- Og dine forældre? - De glemte vel også.
- Bare en mellemakt på nogle måneder. - "En mellemakt?!"
Hvad skal jeg sige? En tragedie? Det var det måske. Jeg ved det ikke.
Jeg føler ikke skyld. Hvorfor skulle jeg det? Alt det er så absurd.
- Talte du med din mor om det? - Ja.
- Nå, så der er en, du stoler på. - Hun kender jo historien.
- Jeg sagde intet om kassetterne. - Og... hvad sagde hun?
Intet.
Hun er gammel og husker ikke, eller vil ikke huske. Jeg ved det ikke.
Hun synes, det er ubehageligt.
- Tak, fordi De kom. Hvordan går det? - Udmærket, tak. Og De?
Altid travlt. De ved, hvordan det er. Sid ned.
Og Deres kone? Vi har ikke set hinanden længe.
Hun har det godt. De har udgivet Pereiras bog om globaliseringen.
- Hun foreslog det, og den sælger. - Jeg må købe den. Men min tid...
- De må hilse fra mig. - Det skal jeg gøre.
- En kop kaffe? - Nej, tak. Jeg har fået flere i dag.
Nu lige til sagen. De tror, at det gælder konceptet for det nye program.
Det må vente. Programlederen vil vente med alt det til efter sommer.
- Det skulle jo bestemmes før 15. maj. - Ja, men hvad skal jeg sige?
Herrens veje er uransagelige. Administrationens endnu mere.
Men rolig. Hidtil har vi fået dem derhen, hvor vi ville.
- Måtte Gud høre Dem. - Her hersker desværre polyteisme.
Men som sagt, bare rolig. Med Deres prestige og seertal...
Jeg bad Dem komme i en idiotisk sag, der faktisk gør mig ilde til mode.
I går lagde min sekretær en kassette på mit bord, stilet til mig uden brev.
Hun plejer at se, hvad det er, og smider det så væk.
Jeg vil ikke se alt det nonsens, fanklubber sender ind.
Men den her syntes hun, jeg skulle se.
Kassetten viser Dem i samtale med en mand i et lille studie.
Man forstår ikke, hvad det handler om, og jeg ville ikke være så indiskret.
Men De lod ikke til at vide, De blev filmet, så jeg ville spørge Dem.
Ved De, hvad det drejer sig om, og hvad mener De om det?
Jeg beklager, at De er blevet indblandet i det.
Manden er søn af en algerier, der arbejdede for mine forældre i 1960.
Han har sygeligt had til min familie og vil knuse mig. Jeg beklager.
Tænk ikke på det, men det må være yderst ubehageligt.
- Har De været hos politiet? - Ja. De gør intet, for intet er sket.
Manden ødelægger Deres karriere. Gad vide, om han har sendt til flere.
Ja, det er rigtigt.
Hvorfor hader han Dem sådan?
Undskyld, men på kassetten virker han blid og slet ikke aggressiv.
Det er snarere mig, der er aggressiv, men mit besøg var en følge af -
- al den terror, han udøver mod os. Min kone og jeg er jo urolige.
Ja, det forstår jeg. Og De ved ikke, hvorfor han gør det?
Nej. Han synes vel, at min familie og jeg behandlede ham dårligt.
Men sidst jeg så ham, var jeg seks år. Han er vanvittig.
Det gør mig ondt. En rædsom historie! Jeg håber, det snart løser sig.
Det ville være yderst ubehageligt, hvis det kom frem.
Jeg ved, jeg bør kontakte en advokat, der kan ordne det.
Ja, gør det. Det er en god ide.
- Vær ikke urolig for det nye program. - Perfekt. Mange tak.
- De ved, jeg værdsætter Dem. - Tak.
- Kan jeg få kassetten? - Kassetten? Nej, den ødelagde jeg.
Så den ikke kom i forkerte hænder. De havde gjort det samme, ikke?
Luk op.
Luk så op! Luk op, for fanden!
- Hvad skulle han da have gjort? - Du morer dig bare.
Ville du have opført dig sådan over for Mathilde?
Man kan vel tale med hinanden, ikke?
Slap nu af.
Sådan...
Bare rolig...
- Jeg må vist tilbage til kontoret. - Ja.
Men guvernøren for Nassiria- provinsen, udnævnt af amerikanerne -
- Barbara Contini, kræver større åbenhed i spørgsmålet.
Italien står under britisk kommando, den officielle okkupationsmagt.
Det er basalt, at alle koalitionens lande, der besluttede at deltage -
- opererer under samme regler.
For større ensartethed og bedre koordination.
Den, der får det sidste ord, kan blive...
Det var på tide. Godaften. Hvor har du været?
- Jeg spiste middag med Pierre. - Hvorfor havde du slukket mobilen?
"Hvorfor?"
- Siger du alt, hvad du gør? - Nu begynder vi ikke igen, vel?
Er Pierrot gået i seng?
- Jeg troede, han var med dig. - Med mig? Jeg var jo på kontoret.
Han skulle hjem til Yves efter skole.
Har du nummeret?
Han skulle svømme klokken fem, med Yves. Faren skulle hente dem.
Godaften, det er Anne Laurent. Er Pierrot der?
Nej, nej.
Jaså.
Nej, har han sagt noget?
Nej. Ja, det vil jeg gerne. Kan jeg tale med ham? Tak.
Hej, Yves, sagde Pierrot, hvor han ville gå hen?
Nej, det er netop det.
Jaså.
Nej.
Hvad I aftalt at lave noget bagefter?
Skændtes I eller?
Nej, det ved jeg ikke. Hører du noget, så ring. Har du vores nummer?
Godt. Tak. Hej.
Han gik derfra cirka halv syv.
Han sagde, han skulle af sted med os i Kristi Himmelfarts-weekenden.
Jeg går ind og ser på hans værelse.
Nå?
Jeg ved det ikke.
- Vi må ringe til politiet. - Og hvis der er sket ham noget?
- Hvad? - Hvis han fx er blevet kørt over?
Luk op, det er politiet.
Ja?
- Hvad er der? - Hvor er barnet?
- Hvilket barn? - Er det ham?
Er han kommet hjem?
Nej.
Nej, jeg tager med på politistationen.
Jeg aner det ikke.
Han har en søn. Jeg tror, det er ham, der har lavet kassetterne.
De foregiver intet at vide om Pierrot, ikke engang at han er til.
Nej, de ledte kun efter Pierrot. "Kun kidnapning, ikke kassetter."
Har nogen ringet?
Jeg spørger bare, for det kunne nogen jo have gjort.
Nu skal vi på politistationen. Hører du noget, så ring. Ja. Farvel.
I må hellere tage hjem nu. I flyver i morgen tidlig og har vel travlt.
Bare rolig, jeg pakkede i går. Du kender mig jo.
Det var pænt af jer at komme, men nu vil jeg være alene.
- Så bliver du bare mere urolig. - Kom, lad os gå.
- Ring, hvis der er noget. - Ja.
- Lover du det? - Ja.
- Du kan ringe, når du vil. - Tak, det ved jeg.
- Korsika er ikke verdens ende. - Farvel, min ven.
- Nå? - Intet nyt.
Nok ingen bilulykke. Hospitalerne har ikke rapporteret noget.
- Og de der to? - De siger, at de intet ved.
- Men kassetterne? - De nægter alt.
Insister ikke. Politiet tager sig af bortførelsen, ikke kassetterne.
De kræver beviser, bureaukrati med anmeldelse og advokat...
- De er ligeglade med en sammenhæng. - Er de løsladt?
- Vil I ikke komme op? - Vi vil ikke forstyrre.
Vær nu ikke dum, kom med, stå ikke der.
Jeg bad dem gå, fordi jeg er træt og ville være alene.
Undskyld.
Det hele er... til at få kvalme af. Nej, de har beholdt dem.
Drengen blev irriteret og begyndte at råbe op, så de låste ham inde.
Så blev faren vred, så nu sidder de begge låst inde i nat.
- Og så? - Så løslades de.
Der er jo ingen beviser. Det er bare en mistanke.
- Hvad vil du gøre? - Spise. Jeg har ikke spise hele dagen.
Er du blevet vanvittig?
Undskyld. Anne Laurent. Mange tak. Kom indenfor.
- Jeg vil ikke forstyrre. Min bil... - Slet ikke, min mand vil takke Dem.
- Det er det mindste, jeg kan gøre. - Kom ind.
Nej, jeg ville bare forvisse mig om, at Pierrot kom hjem.
- Hvordan mener De? - Jeg skylder Dem en undskyldning.
- Hvorfor? - Jeg har nattevagt på hospitalet.
Så jeg er ikke altid hjemme -
- og når Francois tager en med hjem, stilles der ingen spørgsmål.
Jeg vidste ikke, Deres søn ikke havde sagt noget. Jeg kom først kl. 7.
Det er ikke Deres skyld, hvis... Vil De virkelig ikke komme ind?
Hvordan kan jeg vise min taknemlighed?
Det behøves ikke. Jeg er ked af, De var bekymret.
- Ja, ja... - Farvel. Endnu en gang tak.
Pierrot!
Hvorfor siger du ikke noget?
Hvad skal jeg sige?
Ja, det er sandt nok.
- Hvad foregår der, Pierrot? - Ikke noget.
- Sig det nu! - Hvad skulle det være?
Hvorfor sagde du ikke til nogen, at du gik hjem til Francois?
Indså du ikke, vi ville blive urolige, når du bare forsvandt?
Hvad er det, der er galt?
Det ved jeg ikke.
Hold op med at surmule. Hvad er der, Pierrot?
Min skat...
Hvis du ikke ved, hvad det er, ved jeg ikke, hvad vi kan gøre ved det.
Det er ikke noget. Hvad vil du have, det skal være?
Du ved det bedre end jeg. Lad mig være.
Hvad mener du med: "Du ved det bedre end jeg?"
Spørg Pierre, hvad det er. Han ved jo altid alting.
- Hvad betyder det? - Ikke noget.
Hvorfor siger du sådan? Er du jaloux?
Hvad forestiller du dig? Tror du, at Pierre og jeg? Det er absurd.
Er det, fordi vi tit taler i telefon? Han er jo både min og fars ven.
Hvorfor tror du? Bliv her, jeg taler med dig! Vær ikke så sur.
Ingen gjorde dig noget. Der er ikke grund til den opførsel. Se på mig.
Du tager fejl. Jeg forstår ikke, hvordan du kan tro sådan noget.
Jeg elsker dig.
Du ved, jeg elsker dig.
Far og jeg var dødurolige, da du ikke kom hjem.
Er det så sært? Vi døde ikke, men vi var så bange, for vi elsker dig.
Jeg elsker dig.
Francois, telefon!
I morgen interviewer jeg forfatteren til "En Bande af Slyngler".
Du elskede den bog, hvis jeg husker ret.
Hvis du giver mig bogen, beder jeg ham dedikere den til dig.
Vil du have det?
- Pierrot... - Ja.
- Har du det godt? - Ja.
Jeg er glad for, du er hjemme igen.
- Godnat. - Godnat, far.
Berrichon som pseudonym, og Isabelle så på Rimbauds værk.
- Det er jo hendes projekt. - Ja.
Hun skabte en nonneglorie ligesom mureren, der anlægger en lille have.
Og så begyndte hun af fifle med Rimbauds værk.
Vi ved, at visse digte chokerede hende, og dem brændte hun.
Jeg er enig i billedet af Isabelle. Jeg havde samme, før jeg læste bogen.
Det er vi enige om, men samtidigt er der flere ting, jeg vil sige...
Stop, det bliver for teoretisk. Klip efter "det er vi enige om".
Fortsæt så til der, hvor Teulé taler om homoseksualitet. Det er ved...
Det er ved... 30.
Ikke så tosset, men jeg synes, at denne Rimbaud...
"Jeg synes..." Vi prøver der.
Laurent.
Hvad vil du?
- Hvad er det, der foregår? - Tak, fordi du kom.
Kom ind.
Hvad skal det her betyde?
- Sid dig. - Nej. Hvad vil du sige?
- Jeg vidste intet om kassetterne. - Var det bare det?
Jeg bad dig komme, fordi jeg ønsker, at du skal være til stede.
Det er mig. Prøv at blive af med dem.
Jeg er i soveværelset. Der er sket noget forfærdeligt.
Jeg vil ikke tale med dem nu. Få dem hurtigt væk.
- Hvad er der sket? - Majid har begået selvmord.
- Jeg var der. Han skar halsen over. - Hvad?
Ja, netop.
Det er desværre ingen spøg.
- Hvad betyder "du var der"? - At jeg var hjemme hos ham.
Han ringede. Han ville forklare alt om kassetterne, så jeg kom.
- Og? - Og... ingenting.
Han sagde: " Jeg ønsker, du skal være til stede." Så skar han halsen over.
Det kan ikke passe.
Prøv at få dem væk, så vi kan snakke i fred og ro.
- Hvad skal jeg sige? - Det ved jeg ikke.
- Hvad sagde du, da jeg lige ringede? - At en anonym ville tale med dig.
- Og? - Jeg bad dem undskylde mig og gik.
Jeg ved ikke... Sig, du er utilpas, og at Pierrot er syg.
Gør det, ikke?
- De er gået. - Det så jeg.
Sluk lyset.
- Hvad sagde du? - At jeg havde løjet over for dem.
At du havde ringet, og jeg skulle komme, for du havde bekymringer.
- Ville de ikke gå med? - Skal jeg gentage alt, hvad vi sagde?
Undskyld.
Hvad skete der?
Som sagt...
Jeg tog derhen, han lukkede mig ind og tog så sit liv.
Der var en masse blod.
Og så løb jeg min vej.
For at hente hjælp?
Hvordan mener du?
Nej, han døde med det samme.
Hvad vil du gøre nu?
- Så du nogen derhenne? - Nej, hvorfor det?
Godt...
Hvornår skete det?
I eftermiddags. Ved firetiden, tror jeg.
Gik du til politiet?
Nej.
Hvad har du lavet siden da? Hvor har du været?
Ingen steder.
Jeg var i byen.
Du må gå til politiet.
Hvis nogen har set dig, kan du blive mistænkt.
- Så vil han have opnået sit mål. - Hvad?
Har du en anden forklaring?
- Hvorfor det? - Hvorfor bad han mig ellers komme?
Hvad havde du gjort ham?
Hvad?
- Hvornår? - Dengang.
Kun en syg hjerne udtænker den slags. Først sendte han kassetter...
Husker du tegningerne? Helt klart en advarsel om, hvad der ville komme.
Georges!
Jeg sagde til mor, at han spyttede blod.
Men de troede mig ikke, forstår du.
Lægen undersøgte ham, men fandt intet.
Han var et gammelt fjols. Vores familielæge, altså.
Så sagde jeg, at far ville have, han skulle slå hanen ihjel.
Det var et farligt dyr.
Ondskabsfuldt. Den angreb os hele tiden.
Så gjorde han det.
Han huggede hovedet af den.
Hanen flaksede rundt.
Majid blev dækket af blod.
Og jeg sagde, han havde gjort det for at skræmme mig.
At skære sin egen hals over for det er en lidt syg humor, ikke?
- Hvorfor var de her? - Hvem?
- Pierre og Mathilde. - Det var jo aftalt.
Vi skulle se dit program sammen.
Det havde jeg glemt.
- Jeg troede, de var på Korsika. - Kun en uge.
De kom hjem i går.
- Hej, Jeannette. Alt vel? - Ja. Og De?
- Fint. Deres bog er ikke kommet. - Det haster ikke.
Den kommer måske med posten i dag. Hej.
- Har De talt med Malembert? - Han afleverer mappen inden tre dage.
- Hr. Laurent? - Ja.
- Kan jeg tale med Dem? - Hvad vil De?
- Jeg vil tale med Dem. - Jeg har ikke tid. Farvel.
Hvad vil De mig?
- Hvorfor er De så bange? - Hvorfor kommer De her?
- Var jeg kommet ind hjemme hos Dem? - Hej, Georges.
- Som sagt, jeg har ikke tid. - Det tror jeg ikke på.
Nægter De mig lidt tid, laver jeg skandale her.
Jeg fortæller historier, folk ikke burde høre. Det ønsker De vist ikke.
- Truer De? Jeg har intet at skjule. - Ikke det?
Jeg forstår, Deres fars død smerter, men De må ikke mistænke mig.
Jeg kommer.
Politiet bekræftede det, jeg sagde. Selvmord. Så lad mig i fred.
Og hold op med at terrorisere os med tåbelige kassetter.
Kassetterne var ikke mig.
- Deres far sagde, det ikke var ham. - Tro, hvad De vil, jeg lyver ikke.
Hr. Laurent, jeg vil tale med Dem.
Jeg vil ikke skændes i andres påhør, så sig, hvad De vil, og forsvind.
Ellers smider politiet Dem ud. De sneg Dem ind, det er forbudt.
- Jeg lytter. - Hvorfor så irriteret?
- Hvad har jeg gjort Dem? - Hvad De har gjort?!
I uger har De terroriseret med Deres møgkassetter. Det var ikke Deres far.
- Han var ikke i stand til det. - Men hvorfor skulle jeg gøre det?
Spar mig for Deres sleske høflighed.
De hindrede far i at få uddannelse. I børnehjem læres had, ikke høflighed.
Og dog gav far mig en god opdragelse. Det får De mig ikke til at glemme.
- Vi er ikke færdige. - Hvad vil du? Slås med mig?
Vil De det, så... De er nok stærkest. Slå bare, gener Dem ikke.
Ved du hvad? Du er syg. Lige så syg som din far.
Jeg ved ikke, hvilken fiks ide han gav dig, men ét er sikkert.
Jeg har ikke dårlig samvittighed over, at hans liv måske blev ødelagt.
Det er ikke min skyld. Forstår du det?
Prøver du at skade mig og min familie, vil du fortryde det. Stol på det.
- Jeg har fået nok af Deres vrøvl. - Ja, De er god til at true.
- Hvad vil du? Skal jeg undskylde? - Til hvem? Mig?
- Hvad mere vil du vide? - Ikke mere, faktisk.
Jeg ville vide, hvordan det er at have en mands liv på samvittigheden.
- Nu ved jeg det. - Perfekt, så er alt godt.
Så tillader du mig vel at gå?
Ja, værsgo.
Hej, går det godt?
Ja.
Jeg ringer til dig, for jeg vil lægge mig lidt.
Nej, jeg kom hjem tidligt. Jeg er lidt træt. Måske en virus.
Nej, du, ikke det.
Der var ikke noget at lave på kontoret. Ingen behøver mig.
Det går fint. Jeg er bare lidt træt.
Når du kommer hjem, så lad mig sove. Jeg har taget to piller.
Hvornår kommer Pierrot?
Godt, så er du allerede hjemme.
Bed ham vise sin gamle far lidt hensyn.
Ja. Hej. Jeg elsker dig. Hej.
Stop!
- Kom tilbage! - Slip mig!
- Nej, jeg vil ikke væk. - Sådan...
Nej, nej, nej!