23.976 Romanian from DVD RETAiL © 25-02-2014
Grăbiți-vă, nu îi mai putem ține mult.
Mai repede.
Deschideți porțile.
Citește sentința.
Sentința tribunalului spune că peste două zile
calfa Jean-Baptiste Grenouille,
va fi răstignit pe o cruce de lemn cu fața spre ceruri.
El va primi 12 lovituri cu o bară de fier...
...peste încheieturi...
...peste umeri...
...peste șolduri...
...și peste picioare...
....după care va fi spânzurat până va muri.
Mila obișnuită îi este interzisă călăului.
În secolul 18, în Franța, a trăit unul dintre cei mai geniali
și renumiți oameni ai timpului său.
Numele lui era Jean-Baptiste Grenouille.
Numele lui a fost uitat azi, deoarece toată ambiția sa
s-a axat pe un domeniu care nu lasă urme în istorie:
domeniul trecător al miresmelor.
PARFUMUL - POVESTEA UNEI CRIME
În acea perioadă, în orașe era o duhoare greu de imaginat
pentru oamenii moderni.
Normal, duhoarea cea mai mare era în Paris,
acesta fiind cel mai mare oraș din Europa.
Și duhoarea cea mai respingătoare era în piața de pește.
Mai aduc imediat o ladă.
În acest loc dezgustător al regatului s-a născut
pe 17 iulie 1738 Jean-Baptiste Grenouille.
Era a cincea naștere a mamei sale,
toți fiind născuți sub tejghea, morți sau aproape morți...
Te simți bine ?
Și seara erau aruncați în râu alături de resturile de pești,
și ar fi fost la fel și acum, dar Jean-Baptiste a ales altceva.
Cine plânge ?
- E un copil. - Ce se întâmplă aici ?
- Un nou născut. - Unde îi e mama ?
Era aici.
A vrut să își omoare propriul copil.
A încercat să-și omoare copilul !
Uite-o acolo.
- Stai pe loc ! - Ucigașo !
Și astfel, primul său scâncet i-a condus mama la spânzurătoare.
Jean-Baptiste a fost dus la orfelinatul madamei Gaillard.
- Câți sunt de data asta ? - Patru, de fapt trei și jumătate.
Ca de obicei, mai mult morți decât vii.
Tu ia banii și semnează.
- Mișcă-te. - Unde ?
La o parte !
E mort ?
- Nu rămâne în patul meu. - Hai să-l aruncăm, atunci.
- Și dacă începe să țipe ? - Îl omorâm.
Apasă mai tare.
Ce faceți ?
Pentru madame Gaillard,
Grenouille era o sursă de venit ca oricare alta.
Dar copiii au înțeles imediat că el era aparte.
La 5 ani, Jean-Baptiste nu putea încă vorbi.
Dar se născuse cu un talent care-l făcea unic printre oameni.
Ceilalți copii nu îl urau... dar nu se simțeau bine lângă el.
Treptat și-a dat seama că mirosul său fenomenal
era un dar numai și numai al lui.
Când Baptiste a început să vorbească
a descoperit rapid că limbajul uzual este inadecvat
pentru toate experiențele sale olfactive.
Lemn.
Lemn cald. Iarba... Iarba udă.
Pietre... Pietre calde.
Apă... Apă rece.
Broască.
Pietre ude. Pietre ude și mari și o broască.
Ceva... ceva, ceva...
Când a împlinit 13 ani, dna Gaillard nu mai avea loc pentru Jean-Baptiste
și de aceea a hotărât să-l vândă.
Vino.
10 franci.
De la prima adulmecare a mirosului acestui om...
Șapte și niciun ban mai mult.
...Grenouille a știut că viața sa în vopsitoria lui Grimal,
va valora exact cât munca realizată de el.
Vino.
Din păcate pentru dna Gaillard...
Ia-i !
...chilipirul n-a ținut mult.
Speranța de viață în vopsitorie era de doar 5 ani,
dar Jean-Baptiste a fost rezistent ca o bacterie.
S-a adaptat noii vieți
și a devenit un exemplu de docilitate și sârguință.
Muncea 15-16 ore pe zi, atât vara cât și iarna.
Treptat a devenit conștient de lumea din afara vopsitoriei,
unde îl aștepta un paradis al mirosurilor neexplorate.
Grenouille !
Vino cu noi, te iau în oraș să ducem ceva.
Jean-Baptiste a reușit.
Era viu... și era în elementul său.
Nu era mofturos.
Nu făcea diferența între ceea ce sunt considerate în mod normal
mirosuri frumoase și mirosuri urâte. Cel puțin, nu încă.
Era foarte lacom.
Țelul său era să aibă tot ceea ce îi oferea lumea ca mirosuri.
Singura sa condiție fiind ca acestea să fie noi.
Mii de mirosuri formau un amalgam invizibil
pe care el l-a disecat în cele mai mici părți și părticele.
Grenouille !
Vino !
Vino încoace !
Are nevoie de două duzini de piei până săptămâna viitoare. Se poate ?
Da, da.
- Cum se numește ? - "Amor și Spirit", doamnă.
- Pot să-l încerc ? - Dacă-mi permiteți, domnișoară.
D-le Pélissier, sunteți un adevărat artist.
Ce dorești ?
Vrei să cumperi ?
Două pentru un ban.
Dacă mai pleci așa, te omor.
În noaptea aceea nu a putut dormi.
Puterea îmbătătoare a mirosului fetei i-a arătat clar
de ce a venit pe lume atât de tenace, atât de sălbatic.
A înțeles că existența sa mizerabilă are un destin mai înalt.
Va învăța să conserve mirosurile,
pentru ca niciodată să nu mai piardă o asemenea frumusețe sublimă.
Pe atunci erau o duzină de parfumari în Paris.
Unul dintre ei, parfumarul italian Giuseppe Baldini,
și-a deschis magazinul în centrul podului numit De Pont au Change,
la sosirea sa în Paris, cu peste 30 de ani înainte.
E adevărat că în tinerețea sa,
Baldini a creat mai multe parfumuri minunate, cu care a făcut avere.
Dar acum își pierduse talentul, nu mai era la modă,
și își petrecea zilele așteptând clienți care nu mai veneau.
- Chénier ! Iată-te ! - Dle Baldini.
Pune-ți peruca.
Pune-ți peruca !
Ieșiți ?
Vreau să mă retrag câteva ore în atelierul meu,
și nu vreau să fiu deranjat.
Lucrați la un nou parfum, dle Baldini ?
Corect. Pentru contele Verhamont.
Mi-a cerut ceva ca... cred că se numește "Amor și Spirit",
al escrocului de pe Rue Saint-Andrés des Artes.
- Pélissier ? - Pélissier, da.
"Amor și Spirit" !
- Îl știi ? - Da, poate fi mirosit peste tot.
La fiecare colț de stradă.
De fapt, am cumpărat o mostră pentru dvs.
În caz că vreți să-l testați.
De ce Dumnezeu crezi că aș vrea asta ?
Aveți dreptate, nimic deosebit. Este un miros obișnuit, de fapt.
Cred că nota de vârf e ulei de lămâie.
Adevărat ? Și ingredientul de miez ?
Floare de portocal, cred.
Și mosc de zivetă în nota de bază, dar nu sunt sigur.
Puțin îmi pasă mie ce aruncă Pélissier în parfumurile lui.
Aveți dreptate, dle.
Voi crea pentru contele Verhamont ceva ce va face senzație.
Sunt convins de asta, dle Baldini.
Ai grijă de magazin, Chénier. Nu lăsa pe nimeni să mă deranjeze.
Pentru inspirație e nevoie de liniște și pace.
- Ți-am adus batistele. - Mulțumesc.
- Mai ai nevoie de ceva ? - Inspirație, probabil.
Giuseppe, tu ești încă marele parfumar Baldini.
Minunat.
A reușit din nou.
Ulei de lămâie.
Floare de portocal, e sigur.
Și probabil un strop de cuișoare.
Nu...
Sau să fie scorțișoară ?
Nu se mai simte.
Scorțișoară.
Nu e scorțișoară.
Cuișoare ? Nu.
Mosc ? Nu.
- Cine-i acolo ? - De la vopsitoria lui Grimal.
Am adus pieile de capră.
Urmează-mă.
Pe aici.
Acolo. Pune-le acolo.
Spune-i meșterului că pieile sunt bune.
Am să vin zilele astea să le plătesc.
Da, domnule.
Vreți să faceți pielea să miroasă plăcut ?
Da, sigur. Și așa voi face.
Cu "Amor și Spirit" de la Pélissier ?
De unde ai ideea absurdă că voi folosi parfumul altuia ?
Mirosiți. Îl aveți pe frunte, pe nas, pe mâini.
"Amor și Spirit" nu e bun.
Prea mult rozmarin și prea mult din asta și din asta.
Bergamote... și paciuli ?
Paciuli.
Paciuli, paciuli...
- Și mai ce ? - Asta și asta.
- Flori de portocal, lămâie, mosc... - Rozmarin.
...și cuișoare.
Și asta.
- Storax ? - E și asta în el.
- Storax ? - Storax.
Se pare că ai un nas foarte bun, tinere. Dar...
Nasul meu cunoaște toate mirosurile din lume.
E cel mai bun din Paris, dar nu cunosc numele mirosurilor.
Trebuie să învăț toate numele.
Nu mă întrerupe când vorbesc.
Ești atât impertinent cât și insolent !
Nici eu nu cunosc fiecare miros !
Eu știam deja ingredientele din "Amor și Spirit".
Tot ce e nevoie pentru a afla asta e doar un nas bun, nimic altceva.
E nevoie de talentul unui parfumar bun
ca să detecteze formula exactă.
Ce ingrediente de bază, ce arome, și în ce măsuri exacte.
Îmi poți spune formula exactă a parfumului "Amor și Spirit" ?
Cel mai bun nas din Paris !
Vorbește !
Vezi, nu poți, nu ? Și am să-ți spun eu de ce.
Pentru că talentul nu înseamnă aproape nimic,
în timp ce experiența dobândită cu umilință și muncă grea
înseamnă totul.
Nu știu ce este o formulă, dar pot face "Amor și Spirit".
Și crezi că am să te las în atelier cu substanțele mele prețioase ?
- Pe tine ? - Da.
Fii atent !
- Cum te cheamă ? - Jean-Baptiste Grenouille.
Bine, Jean-Baptiste Grenouille.
Vei avea ocazia chiar acum să dovedești ce pretinzi.
Eșecul tău va fi și o ocazie ca să înveți ce-i umilința.
- Cât trebuie să fac ? - Ce să faci ?
Cât "Amor și Spirit" vreți ?
- Să umplu fiola asta ? - Nu !
- O poți umple pe asta. - Da, stăpâne.
Dar dle Baldini, trebuie să mă lăsați să o fac în stilul meu.
Cum dorești.
Nu !
Să nu îl scapi ! Este alcool pur !
Vrei să arunci în aer toată clădirea ?
Întâi trebuie să măsori.
Oprește-te ! Ajunge !
Nu știi nimic !
Mai întâi se amestecă uleiurile esențiale, apoi pui alcoolul.
Și niciodată nu scuturi așa un parfum !
Cred că eram nebun să-ți ascult pretențiile ridicole !
Este gata.
- E "Amor și Spirit". - Dar nu este un parfum bun.
Dacă mă lăsați, am să îl fac mai bun.
Acum este un parfum bun.
Nu vreți să îl mirosiți, stăpâne ?
Nu am chef acum. Am alte probleme pe cap. Acum pleacă.
- Dar, stăpâne... - Pleacă ! Acum !
Pot veni să lucrez pentru dumneavoastră, stăpâne ?
- Am să mă gândesc. - Stăpâne !
Vreau să învăț cum să păstrez mirosul.
Poftim ?
- Mă puteți învăța asta ? - Mă voi gândi. Acum, pleacă.
Te iubesc.
Îți dau 50 de franci pentru el.
Grenouille !
Tranzacția cu Grimal a avut un efect profund asupra celor trei.
Ai grijă !
Nu în ultimul rând, chiar asupra domnului Grimal.
Cât despre Giuseppe Baldini, achiziția lui Grenouille
a transformat miraculos afacerea sa în declin,
depășind chiar fosta sa glorie.
Și în sfârșit, pentru Jean-Baptiste,
secretele meseriei de parfumar au început să se dezvăluie.
E un geniu !
E magnific !
Fii atent la ceea ce am să îți spun.
Ca în muzică, un parfum conține patru esențe sau note,
alese cu atenție după asemănarea lor armonică.
Fiecare parfum conține trei acorduri.
Vârf, miez și bază, deci în total 12 esențe.
Acordul de vârf este prima impresie,
care după câteva minute face loc acordului de miez,
tema parfumului, care rămâne câteva ore.
În sfârșit acordul de bază, urma parfumului,
care durează câteva zile.
Vechii egipteni credeau că singura cale de a crea un parfum original
este prin adăugarea unei note în plus, o ultimă esență,
care să iasă în evidență și să le domine pe celelalte.
Legenda spune că la mormântul unui faraon s-a găsit o amforă,
și când a fost deschisă, a eliberat un parfum.
După atâtea mii de ani, un parfum de o frumusețe atât de subtilă,
dar și de o asemenea rezistență, încât pentru o clipă,
toți oamenii de pe pământ au crezut că sunt în paradis.
Au fost recunoscute 12 esențe, dar a 13-a, cea vitală,
nu a putut fi descoperită de nimeni, niciodată.
- De ce nu ? - Cum adică de ce nu ?
Pentru că este o legendă, nătângule !
- Ce înseamnă legendă ? - Nu contează.
Jean-Baptiste.
Jean-Baptiste?
Ce este ?
Stăpâne,
trebuie să învăț păstrarea mirosului.
Despre ce vorbești ?
Trebuie să învăț să capturez mirosul și să-l păstrez.
- Adică să îl conservi. - Trebuie să mă învățați asta.
Bine, liniștește-te. Avem de lucru.
"Sufletul ființelor e mirosul lor".
- Așa ați spus, stăpâne. - Da ?
Voi face cât parfum doriți, dar trebuie să mă învățați
să capturez mirosul lucrurilor.
- Puteți face asta ? - Bineînțeles.
Atunci învățați-mă tot ce știți.
Și eu vă voi face cel mai bun parfum din lume.
Imaginează-ți, Jean-Baptiste, 10.000 de trandafiri
pentru producerea unei singure uncii de ulei esențial.
Ăsta a fost ultimul.
Acum trebuie aerisești continuu,
altfel petalele de pe fund vor fierbe până voi pregăti alambicul.
Și ai grijă să nu îi strici.
Trebuie lăsați să moară cu mirosul intact.
Perfect. Acum ajută-mă cu capacul de aramă.
Temperatura e esențială.
Când argintul viu ajunge aici, temperatura e perfectă
și uleiul se va ridica treptat.
Să știi că acest mecanism este o invenție proprie.
Apă rece este pompată pe aici,
permițând esenței să se condenseze aici,
până ce, în final, va apărea aici.
Desigur, pe dealurile de deasupra Grasse putem pompa doar aer pur.
Grasse, ce mai oraș.
Roma miresmelor. Paradisul parfumurilor.
Nimeni nu poate spune despre el că este un parfumar,
dacă nu și-a dovedit valoarea în acel loc sacru.
Nu îți face griji, se întâmplă tot timpul.
Pentru Grasse.
Stăpâne.
Uite.
Sufletul trandafirului.
Jean-Baptiste.
Ce s-a întâmplat ?
Jean-Baptiste.
- Ce ai făcut ? - Ați mințit.
- Ce ? - M-ați mințit.
Cum îndrăznești să îmi vorbești așa ?
Ați spus că pot conserva toate miresmele.
Așa este.
A ce miroase asta, atunci ?
A nimic.
- A ce ar trebui să miroasă ? - Sticlă.
- Dar sticla nu are miros. - Ba da. Asta ce e ?
Eu nu simt nimic.
- Ar trebui să miroasă a cupru ! - Ajunge !
Ai încercat să distilezi mirosul cuprului ?
Fier ? Sticlă ? Cupru ?
Ce ai mai încercat ?
Nu !
Ai înnebunit cu totul ?
- Ați spus să experimentez. - Să experimentezi ?
Dar nu pe pisică !
Ce fel de om ești ? Nu înțelegi nimic ?
Nu poți distila mirosul unei pisici,
cum nu poți distila mirosul tău sau al meu.
- Nu se poate ? - Sigur că nu !
- Este în ultimul stadiu. - Cum ?
- Va muri. - Nu puteți face nimic ?
- Mă tem că nu. - Nu !
- Nu poate să moară. - Vă costă 50 de franci.
50 de franci ? Șarlatanule ! Nici măcar nu știi ce are !
Nu! Jean-Baptiste!
Nu îmi poți face asta. Te rog, nu muri.
Nu acum. Nu încă.
Există o altă cale de a conserva mirosul în afară de distilare ?
Jean-Baptiste ?
- Există o altă cale ? - Da, cred că da.
Care este ?
Este arta secretă a enfleurage.
Mă puteți învăța ?
Nici eu nu-i cunosc secretele.
Dar pot învăța asta în Grasse ?
- Păi... - Pot ?
Unde în altă parte decât în Grasse ?
Într-o săptămână, Grenouille era din nou sănătos,
dar pentru a merge în Grasse și a-și găsi o slujbă,
avea nevoie de acte de calfă.
Baldini a fost de acord să i le dea,
cu condiția ca Grenouille să îi lase formulele a 100 de parfumuri noi.
Pe Grenouille nu l-a deranjat. I-ar fi dat și 1000.
În dimineața plecării, Baldini era un om mulțumit.
În sfârșit se simțea răsplătit pentru anii de muncă grea.
Nu își amintea de o zi mai fericită.
Foarte mulțumit, s-a culcat, dar nu se va mai trezi niciodată.
Cu cât mai mult se îndepărta Grenouille de oraș
cu atât se simțea mai fericit.
Aerul de deasupra devenea tot mai clar, pur și curat,
și în sfârșit putea respira liber.
Erau două drumuri spre Grasse.
Unul șerpuit printre sate,
celălalt în linie dreaptă peste dealuri și munți, spre Provence.
Alegerea a fost ușoară.
Astfel, nasul său l-a dus și mai sus, tot mai departe de oameni,
tot mai aproape de polul magnetic al celei mai mari singurătăți.
Grenouille a avut nevoie de o clipă să creadă că a găsit un loc pe lume
unde mirosul aproape că lipsea.
De jur împrejur nu era decât mirosul liniștit al pietrei moarte.
Acest loc avea ceva sfânt în el.
Fără să mai fie distras de nimic, se putea bucura de existența sa
și i s-a părut splendidă.
După o vreme, aproape uitase de planurile și obsesiile sale,
și aproape că le-ar fi abandonat complet.
Alo?
Erau mii de mirosuri în hainele lui.
Miros de piatră, nisip, mușchi.
Chiar și mirosul cârnatului mâncat cu săptămâni în urmă.
Doar un miros lipsea.
Mirosul propriu.
Pentru prima dată în viața sa,
Grenouille a înțeles că el nu avea miros.
A înțeles că toată viața sa a fost un nimeni pentru toți.
Ceea ce simțea acum era teamă de propria sa uitare.
Ca și cum n-ar fi existat.
Dimineață, Grenouille avea un nou plan.
Trebuia să își continue drumul spre Grasse.
Acolo va arăta lumii nu numai că există, că era cineva,
dar că era unic.
Cu această hotărâre, părea că zeii începuseră în sfârșit să-i zâmbească.
Intră.
Laura ?
- Laura ? - Vin acum, tată.
- Nu te-am mai văzut pe-aici. - Este primul meu sezon.
În grup e mai plăcut să culegi, nu crezi ?
Se zice că e bine să culegi tot ce găsești.
Idiotule ! De câte ori ți-am spus să nu înghesui petalele
de parcă ai umple un pui ?
Privește cum face Grenouille.
Privește cu cât talent umblă cu ele.
Arta "énflorage" este să permiți florilor să moară încet.
Să moară în somn.
Poartă-te ca și cu o doamnă. Nu ești de acord cu mine, Druot ?
Cum spuneți dv., doamnă.
Tu. Verifică petalele de narcise.
Mai au nevoie de timp.
Fă ce-ți spun !
Oprește !
- Nu am chef. - Ești sigură ?
Normal că sunt sigură.
Am spus...
Nu !
Cum dorești.
Lucien ?
- Adu-mi scara înapoi. - Ia-ți-o singură.
Lucien?
Lucien!
Lucien?
Tuberozele pentru dna Arnulfi. E aici ?
E ocupată.
Pare așa o risipă să le fierbi. Sau ce le faci.
Deci ce faci cu ele ?
- Le încălzesc în grăsime animală. - Pentru ce ?
- Grăsimea absoarbe aroma. - Și apoi ?
O răcesc până se face o pomadă.
Apoi o filtrez înainte de...
Înainte de ce ?
Înainte de a adăuga alcool și alte esențe pentru a face parfum.
Nu atinge nimic !
- Ce este acolo ? - Nimic. Doar flori.
- Pot să mă uit ? - Nu.
Nu acum. Am treabă. Acum trebuie să pleci.
- Hai. Lasă-mă să mă uit. - Nu atinge nimic.
- Bună dimineața, dnă. - Bună dimineața.
- De ce este acoperit rezervorul ? - E un experiment, doamnă.
Petalele nu trebuie să aibă lumină. Pentru a conserva mai bine mirosul.
Dacă spui tu.
Vino cu mine.
Să-ți dau banii pentru stăpânul tău.
Așa se păstrează mai bine mirosul ?
Eu nu simt nimic.
Nu. Atunci experimentul a fost un eșec.
Ai grijă să pierzi din timpul tău, nu al nostru.
Cât mă costă să fiu cu tine ?
Depinde ce dorești.
- Ce e aia ? - Creez un parfum.
Întinde-te, te rog.
E dezgustător.
E doar grăsime animală. Absoarbe mirosul tău.
Creezi un parfum ?
Recunoaște. Chestia asta te excită cumva, nu-i așa ?
- Nu-i așa ? - Îmi place munca mea.
Ține mâna așa.
Să nu crezi că ai să mă legi.
Te rog, întinde mâna.
- Am văzut destui ciudați... - Acum liniștește-te.
Doamne sfinte, ce-i aia ?
- Cu asta am să curăț grăsimea. - Ești nebun ?
Am spus să te liniștești. Ai să strici totul.
Dacă ți-e frică, duhnești și se va strica parfumul.
Mi-a ajuns...
Ieși afară ! Poftim, ia-ți banii.
Mă marinezi în mâzga asta. Ce crezi că sunt, gâscă de Crăciun ?
Pleacă !
Suflă înainte ca trandafirii să se topească.
- Trandafirii nu se topesc, tată. - Aceștia da.
Acum aș vrea să închin paharul în cinstea oaspetelui nostru,
înălțimea sa, marchizul De Montesquieu.
- Afacerile noastre să înflorească. - Așa, așa.
Vă mulțumesc și vreau să am onoarea de a fi primul care o va felicita
pe frumoasa dv. fiică și să-i ofer un mic cadou ca semn de afecțiune.
Minunat.
- Splendid. - E minunat.
Sunt copleșită, excelență.
"Excelență" ? Speram că vom fi ceva mai familiari.
Hai să ne jucăm de-a v-ați ascunselea.
Da. Dar trebuie să joace toți.
Bărbații vor căuta femeile.
Albine! Stai!
Lasă-mă jos. Te rog.
Acum nu mai ai scăpare.
Jocul s-a sfârșit.
Laura ? E timpul să intrați în casă.
Laura?
Albine? Françoise?
- Laura, le-ai văzut pe gemene ? - Nu, de când s-au ascuns.
Albine? Françoise?
Jacques ? Du-te pe aici.
- Voi doi veniți cu mine. - Excelență ? Pe aici.
Albine! Françoise!
I-am spus cretinului de zece ori să pregătească astea !
Nu te mai lua de băiat.
Am să-l omor pe șobolanul ăla de canal.
Grenouille !
Ce faci ?
De ce cadrele de enfleurage nu sunt...
Da, stăpâne ?
Ești bun să pregătești cadrele de enfleurage, Jean-Baptiste ?
Sigur, stăpâne.
Uite !
Interdicție de noapte ? Sunteți nebuni ?
Iasomia se culege numai seara. Toți știm asta.
Asta poate însemna falimentul afacerilor noastre. Și ale voastre.
Și ale voastre.
Gândiți-vă că următoarea va fi fiica dv.
O interdicție de noapte e necesară, dar trebuie să-l prindem pe criminal,
și putem face asta doar dacă înțelegem cum gândește și ce vrea.
Trebuia să mă gândesc că asta era evident.
Folosiți-vă imaginația.
Dacă vă voi spune că în afară de prostituată,
celelalte erau virgine ?
De unde știți asta ?
Legistul a examinat fiecare fată. Toate erau virgine.
Și dacă nu va mai fi nicio crimă ?
Dacă introducem interdicția de a ieși din casă noaptea,
toți vom da faliment pentru nimic.
Atunci vom aștepta să mai ucidă șase, șapte, opt ?
Doamne Sfinte. E Pauline.
Interdicție de noapte ! Întoarceți-vă în case !
Este o interdicție de noapte. Înapoi în case.
Domnilor ! Domnilor !
Trebuie să acceptăm faptul că poliția noastră e neajutorată.
Trebuie să cerem ajutor de la Paris.
Cei din Paris nu vor fi mai deștepți ca noi.
Trebuie să arestăm toți țiganii din Provence ! Și toți cerșetorii !
Și fiecare bărbat cu soție și familie !
Ascultați !
Trebuie să ne punem în mintea criminalului.
Toate victimele sale aveau o frumusețe aparte.
Știm că nu le dorește fecioria,
mie mi se pare că dorește frumusețea lor.
Ca și cum încearcă să strângă ceva.
Are o ambiție de colecționar.
Și ce colecționează ?
Părul lor ?
Ieși ! Ieși din magazinul meu ! Criminal mizerabil !
Orice ar fi...
Mă tem că nu va înceta să ucidă până nu-și va completa colecția.
Așa. Următorul. Repede. Așa.
Și tu.
Domnule ?
Omul acesta este un demon !
O fantomă căreia oamenii nu-i pot face nimic.
Insist să-l chemăm pe episcop ca să îl excomunice.
Și ce va rezolva cu asta ?
Nu ai credință în Biserica Sfintei Fecioare ?
Aici nu e vorba de credință. E un criminal în orașul nostru...
Și trebuie să-l prindem folosind inteligența dată de Dumnezeu.
Eu cred că dacă nu vom cere ajutorul Bisericii,
aceste crime nu vor înceta.
Cetățeni din Grasse, declarăm că acest criminal, acest demon,
a fost excomunicat.
Nu numai că acest monstru depravat ne-a ucis fiicele,
florile tinere și pure ale acestui oraș,
și prin faptele sale nebunești, a dus afacerile noastre,
viața noastră, la marginea întunericului etern.
De aceea, declarăm ca acestei năpârci,
acestui buboi scârbos, acestui demon execrabil,
să i se interzică solemn botezul Bisericii Sfinte Fecioare,
fiind un discipol al Satanei, un ucigaș.
La o parte ! La o parte !
Un membru infectat, un necredincios, un necromant, un satanist,
un vrăjitor și un eretic blestemat.
Doamne, în bunătatea Ta, adu fulgere asupra lui,
și diavolul să-și facă supă din oasele sale. Amin.
Eminență !
E un miracol ! L-au prins !
Eminență, ticălosul a fost prins în orașul Grenoble.
A mărturisit totul.
A mărturisit totul !
Aleluia !
Slavă Domnului !
Și Îi mulțumim Lui că ne-a ascultat rugăciunile și ne-a răspuns.
Amin.
Citește raportul. Nu e posibil să fie același om.
A mărturisit totul, chiar și crimele din Grasse.
Da, sub tortură.
Uite. Recunoaște că și-a strangulat victimele, le-a smuls părul
și le-a siluit.
Fetele din Grasse au fost ucise cu o lovitură în spatele capului,
părul le-a fost tăiat cu grijă, și niciuna n-a fost violată.
Antoine, suntem cu toții bucuroși că totul s-a terminat. Las-o așa.
- Tată, ce este ? - Mergem acasă. Acum !
- De ce ? Mă distrez. - Nu mă contrazice, Laura...
Încetează ! Merg...
Laura !
La o parte !
Laura !
- Laura ! - Tată.
Îmi pare rău.
Știu că mă consideri un nebun, dar încearcă să înțelegi,
tu ești tot ce mi-a mai rămas.
- Nu trebuie să îmi explici, tată. - Dacă ți se va întâmpla ceva...
Știu, dar îți faci prea multe griji pentru mine.
Somn ușor, iubita mea.
Somn ușor, tată.
Laura !
Tată, ce s-a întâmplat ?
- Tu ai deschis fereastra ? - Nu, de ce ?
Du-i urgent această scrisoare marchizului de Montesquieu.
Marie ? Repede !
Rămâi pe drumul înspre nord prin munți.
- Domnul Richis a plecat din oraș ? - Da.
- În ce direcție ? - Spre nord.
- Ești sigur că nu era spre sud ? - Am văzut cu ochii mei.
De ce te interesează ?
Am spus spre nord. Nord !
Grenouille ?
Grenouille !
Grenouille ?
Grenouille !
Doamne sfinte !
- Bună ziua, domnule. - Bună ziua. Aveți și alți oaspeți ?
Nu, domnule.
Atunci aș vrea să închiriez toate camerele în noaptea asta.
Va fi plăcerea noastră, domnule.
Și mâine în zori, vrem să fim duși cu bacul pe insula de Lérin.
E pustie, cu excepția câtorva călugări.
Știu asta.
Bine, domnule.
Cea mai bună cameră a noastră, domnișoară.
- Cu o vedere superbă spre mare. - O clipă.
Foarte bine.
Aveți o cameră alături de aceasta ?
Da, dar priveliștea nu poate fi comparată...
Nu mă interesează asta.
Domnule.
Tată, vrei să-mi spui acum ce se întâmplă ?
N-ai scos o vorbă toată ziua. De ce atâtea secrete ?
Azi-noapte am visat că erai moartă.
Ucisă. Ca toate celelalte fete.
Și adevărul este că sunt sigur că ucigașul e încă liber.
Toate victimele sale erau tinere și frumoase,
și cine e mai frumoasă decât tine ?
Oricare e planul lui nebunesc,
cu siguranță va fi incomplet fără tine.
I-am scris marchizului, acceptând cererea lui în căsătorie pentru tine.
Și am cerut să se întâmple cât mai repede posibil.
Până atunci vei rămâne în siguranța mânăstirii.
Și toate astea pentru că ai avut un vis urât ?
- Hotărârea este definitivă. - Nici nu știu dacă îl iubesc.
Cred că circumstanțele nu ne lasă alternativă.
- Tată... - Totul e aranjat, Laura.
În picioare ! Mâinile sus !
De ce mi-ai omorât fata ?
De ce ?
Aveam nevoie de ea.
De ce mi-ai ucis fata ?
Aveam... nevoie de ea.
Foarte bine.
Dar ține minte.
Te voi privi când vei fi pe cruce,
și cele 12 lovituri îți vor zdrobi membrele.
Și când mulțimea va fi sătulă de urlete și va pleca spre casă,
atunci voi călca prin sângele tău și mă voi așeza lângă tine.
Te voi privi adânc în ochi
și picătură cu picătură, voi lăsa să curgă dezgustul din ei,
precum acidul arzător,
până când...
...în sfârșit...
...vei muri.
Ce crezi că-i vor face ?
Se pare că-i vor sfărâma oasele cu o bară de fier.
Sosește.
Scoateți-i lanțurile.
Destul !
Să fie dus la eșafod.
Ce e aia ?
Vine ? Ce este ?
Acest om e nevinovat.
Nu el a făcut-o. E imposibil.
E nevinovat !
E un înger.
Acesta nu e om ! E un înger !
Grenouille !
Pe mine nu mă poți păcăli !
Iartă-mă...
Fiul meu...
Locuitorii din Grasse s-au trezit cu o mahmureală îngrozitoare.
Pentru mulți, întâmplarea a fost atât de înfiorătoare,
atât de inexplicabilă și de incompatibilă cu morala lor,
încât au șters-o din amintiri.
Consiliul orășenesc a fost în ședință după-amiază,
și locotenentul de poliție a primit un ordin,
să înceapă investigații imediate ale crimelor.
A doua zi, Dominique Druot a fost arestat,
deoarece în curtea sa au fost găsite hainele și părul tuturor victimelor.
După 14 ore de tortură, Druot a mărturisit totul.
După aceea, cazul a fost închis.
Atunci, Grenouille se afla deja la jumătatea drumului spre Paris.
Mai avea încă destul parfum pentru a înrobi toată lumea,
dacă ar fi dorit.
Ar fi putut merge la Versailles și regele să-i sărute picioarele.
Putea scrie o scrisoare parfumată papei, arătându-se ca noul Mesia.
Putea face toate acestea și chiar mai mult dacă ar fi dorit.
Avea o putere mai mare decât puterea banului,
a terorii sau a morții.
Puterea invincibilă de a stăpâni iubirea oamenilor.
Un singur lucru nu putea face acel parfum.
Nu îl putea transforma într-un om ce putea să iubească
și să fie iubit ca toți ceilalți.
La naiba cu toate, a gândit el.
La naiba cu lumea, cu parfumul,
cu el însuși.
Pe 25 iunie 1766,
în jurul orei 23:00,
Grenouille a intrat în Paris prin poarta d'Orleans.
Și ca un somnambul, a fost purtat de miros în locul unde s-a născut.
Un înger !
Te iubesc !
În scurt timp, Grenouille a dispărut de pe fața pământului.
Când au terminat, au simțit o senzație de fericire pură.
Pentru prima oară în viață, au gândit că au făcut ceva
doar din dragoste pură.
- Aici ! - Uitați !
O haină.
- Să le ducem acasă. - O poți purta tu.
[ROMANIAN]