Bruja! Bruja!
Bruja!
Förlåt mig.
- Åh, shit! Tack, jag såg den inte. - Inte jag heller.
Folk säger "att se är att tro". För min del är det inte riktigt sant.
Jag förlorade synen som femåring. Minnena av det jag sett har bleknat.
Jag skulle inte känna igen mig själv. Nu ser jag genom mina andra sinnen.
Jag kan känna doften av regnet, men inte se det falla.
Jag kan känna solen, men inte se den gå upp eller ner.
Jag vill se världen som alla andra. Se solen, regnet, och musiken...
Jag är säker på att musiken ser vacker ut.
Tack, tack.
Det smakar bra.
- Grattis på födelsedagen. - Tack.
- God kväll, fröken Wells. - Hej, Miguel. Tack.
- Liljor? - Fräscha från i morse.
Jag föredrar rosor, men... Ni var den första som märkte dem.
- Nervös inför morgondagen? - Nej.
Jag har aldrig varit så rädd i hela mitt liv.
Natten innan min mamma opererades drack hon två glas sherry.
- Lugn som en filbunke dan därpå. - Tack.
- God natt. - God natt.
Dr Haskins meddelar att ni kommer att opereras i morgon som avtalat.
Kom till sjukhuset fyra timmar innan, för preop. Tack.
Hej, gumman, din syster här. Mitt flyg landar fem på morgonen.
Besättningen övernattar, så jag fixar skjuts till sjukhuset.
Jag älskar dig Sydney. Jag längtar tills vi ses. Hej då.
Hej.
Martha kan höra. Hon jobbar från 12 till 06.
Hon tar mina M&M's om jag stiger upp ur sängen. Jag är Alicia.
- Jag håller fram handen för att hälsa - Jag är Sydney.
Syndey Wells. Jag såg ditt kort. Hornhinnetransplantation.
- Hur gammal är du? - Nio och ett halvt.
Jag har en golfbollgrej i skallen.
Jag blir snurrig och kan inte cykla. Läkarna ska försöka ta bort den.
- När kommer du se? - Ganska snart, tror jag.
Bra. Jag kommer tillbaka. Så får du se hur jag ser ut.
- Hej då. Kul att träffas. - Hej då.
- Jag förlorar känseln i fingrarna. - Jag också.
Okej, om du ursäktar mig.
Då så...
Sydney, då tar jag av bandaget.
- Är du beredd? - Ja.
Det var det ena.
Och det andra.
Okej, nu ska jag hjälpa dig att öppna ögonen mycket långsamt.
Okej.
Sakta, sakta, sakta...
Seså... Bra. Säg nu vad du ser.
Jag kan inte...
Jag håller upp handen. Säg hur många fingrar jag har uppe?
- Så det där är fingrar. - Ja, det är de.
Då så... hur många?
- Alla? - Ja, mycket bra.
Sydney, försök nu sträcka ut handen och ta tag i min hand.
Det är okej. Alla klarar det inte på en gång.
Det svider lite.
- Är det normalt? - Ja, helt normalt.
- Mycket bra. - Tack.
Ser jag ut som du trodde?
Jag vet inte. Du är så suddig.
- Jag önskar mamma och pappa såg detta - Ja.
Jag tror jag ville det här mer än du, Sydney.
Inte när du var tolv.
Jag har väntat på det här i 15 år, trodde jag skulle få en känsla av...
- Det är liksom... - Det är inte ditt fel.
Det är inte ditt fel.
- Jag är ledsen. - Du behöver bara tid ska du se.
- God natt. Jag älskar dig. - Jag älskar dig också.
Sydney...
Kan du se mig? Bli inte ledsen om du inte kan det.
- Vad har du på huvudet? - En bandana, farfar gav mig den.
Kanske vi kan gå en promenad i morgon så kan jag visa parken. Palmerna...
- Alicia... - Kommer! - Jag måste gå.
Hej då.
Snälla...
Jag vill inte ge mig av.
Mrs Hillman?
Mrs Hillman.
Vart för ni henne?
Mrs Hillman?
Vart för ni henne?
Jag fryser.
Var är Mrs Hillman?
Jag är ledsen. Hon avled i natt.
Allt är perfekt. Du återhämtar dig riktigt bra.
- Och ögonen har slutat rinna? - Jag tror det, ja.
Bra.
- Vems ögon var det här? - Förlåt?
- Min donator? - Det kan jag inte säga, Sydney.
Ögonen är dina nu och de fungerar. Oväsentligt vems de var.
- Gjorde det ont? - Ja, lite.
När kommer jag kunna se tydligare?
Det varierar mellan patienter, några dagar, några veckor.
Men det handlar inte om själva synen.
Eftersom du varit blind länge ska en specialist, Paul Faulkner, hjälpa dig
Försiktigt...
- Gick det bra? - Jadå.
- Ha en trevlig ledig dag i morgon. - Tack, Sydney.
- Hej. - Hej.
Är du beredd att visa mig runt?
- Ska du ge dig av? - Ja, de har fått nog av mig här.
Min syster Helen. - Helen, det här är Alicia.
- Kan vi ta en bild av oss? - Jag tar den.
Jag vet att du är rädd, Sydney. Var inte det.
Världen är verkligen vacker.
Okej, le...
Mitt handbagage är i bagageluckan. Jag tar soffan, lagar mat, städar.
Vi kan gå på konstgallerier. Blir det för jobbigt? Ska vi stanna?
Nej, nej. Vi kan prata varje dag. Du kan titta förbi.
Jag bara tycker att jag måste klara det här på egen hand.
Jag förstår.
Jag köpte nya lampor åt dig. Jag har satt in dem.
- Jag gör det. - Okej.
- Det här är väl för tidigt. - Nej, det är okej.
- Känner jag någon av er? - Välkommen hem.
- Hej, Jim. Hur är det? - Kul att se dig.
- Kul att se dig med. - Sydney, det är Bret. Välkommen hem.
- Hej, Syd. Alex en trappa upp. - Åh, Alex, vad kul att se dig.
- Din kusin Sarah. - Åh, Sarah...
- Så länge sen! - Jag är så glad.
- Känner du igen min röst? - Hej, Cynthia.
- Hur visste du att det var jag? - Hur kunna missa det?
- Läget? - Åh, Richard!
- Hej! - Hur är det?
Så... det är så här "skallig" ser ut.
Hej, Sydney. Hur är det?
- Miguel? Hur är det? - Ni ser bra ut.
- Allt väl? Lite vatten? - Ja, jag går till köket.
Stanna här med gästerna.
01:06.
Hej. Förlåt att jag är sen. Det där är Henry.
- Jag är Paul. - Sydney.
Sätt dig.
- Du skadade hornhinnan som femåring. - Syrran och jag lekte med smällare.
Jag fick en transplantation när jag var 12, men det blev en avstötning.
Stamcellsforskning ändrade det. Därför du provade igen?
Nej, min syster var den som höll sig informerad om allt det där.
Det här är dr Haskins testresultat.
Inget fysiskt fel på dig. Operationen gick bra, men var beredd på en chock.
Du får information genom hörseln, lukten och känseln, men nu...
...kommer du angripas av miljoner saker du inte ens visste existerade.
En helt ny nivå av förvirring. "Ska jag titta hit eller dit?"
"Är ljusa viktig, mörka? Närmar sig, försvinner? Farlig eller inte?"
Med öppna ögon blir man distraherad. Hur ska man koncentrera sig?
Jag talar till dig, du ser på kvinnan och tänker: "Ska hon äta den?"
- Det är en ananas, förresten. - Jag tycker om ananas.
Du ser, så folk förväntar sig att du ska göra sånt du inte kan.
Läsa skyltar, känna igen kroppsspråk, ansiktsuttryck, gå ur vägen för dem.
Dina ögon vill se världen på sitt sätt, men du kan inte lita på dem än.
Jag ska lära dig se världen som den verkligen är.
En del blir underbart, mycket blir svårt, viktigast är: Var förberedd.
Och där kommer jag in i bilden. Vi är två om det här.
Åh, du skrämde mig.
- Har du sett mitt betyg? - Ditt betyg?
- Bor du här? - Min pappa kommer bli så arg på mig.
Har du sett mitt betyg?
- Förlåt. - Vi tar fem minuters paus.
Förlåt mig. Jag vet inte vad det är med mig.
Koppla av. Du driver på för hårt.
När jag åkte till London och filharmonikerna var jag så nervös.
I Prag var jag berömd. I London en av många.
- Men det gick så bra i London. - Trodde aldrig jag skulle vara redo.
Men när det var dags att gå vidare bleknade allt bort.
Det var bara jag och musiken.
Jag kastade bort tid på oro, när det inte fanns nåt att oroa sig för.
Och nu börjar snart våra vårkonserter.
Sydney, kommer du vara redo? Vi räknar alla med dig.
- Jag kommer vara redo. - Det är jag säker på.
- Nummer 42! - 42, det är vi.
- Jag hämtar. - Tack.
- 42? - Ja.
- Lax? - Skinka.
- Jag beställde sallad. Kan ni byta? - Ja.
Du tror jag ska låta dig gå, bara?
Du tror inte jag tänker göra något. Det stämmer, va?
Jag tänker göra det. Jag sa att jag tänkte göra det.
Gå inte!
Vad hände?
Det var en kvinna här. Hon kom fram till mig.
Vilken kvinna? Vilken kvinna?
Herregud, Sydney, samla dig.
Förlåt. - Förlåt.
- Jag ber om ursäkt. - Det är ingen fara.
Enligt de senaste undersökningarna är det inget fel på dina ögon.
- Kanske nåt fel på undersökningarna. - De visar inga onormala reaktioner.
Kreativa, ja. Såna som konstnärer och musiker har, men du är ju musiker
- Andra musiker ser inte det jag sett. - Följ med.
Jag är ingen idiot. Jag förstår. Min hjärna måste lära sig koderna.
Det har inget att göra med det overkliga jag ser. Du är verklig.
Du är här. Jag har varken perspektiv eller skärpa, men...
Du är verklig. Jag kan se dig.
Vi ser det vi tittar på, men är påverkade av vad vi vet.
- Det är mycket du ännu inte förstår. - Vad är det du säger?
Tror du att jag hittar på? Tror du jag vill ha det så här?
Du tror inte du klarar detta, hade det bättre förr, var så speciell...
Nu har du upptäckt att du är som vi andra.
Sluta!
Första gången vi träffades.
Jag tyckte inte då att du var en skitstövel.
Eftersom du inte visste hur såna ser ut. Du ser... Framsteg!
Ha en trevlig kväll, mrs Chueng.
Miss Wells, er nya TV är här. Min vän från kabel-TV kopplade in er.
- Tack, Miguel. - Välkommen till 200 Channel Universe.
- Tack. Hej då. - God kväll.
Helen här. Jag kommer åter på lördag, lämna ett meddelande efter signalen.
Hej, Sydney här. Snälla du, ring mig.
Vad gör du?
Hon andas inte.
Dr Paul Faulkners mobil. Lämna meddelande efter signalen.
Hej, Paul, det är Sydney.
Jag är på en kinesisk restaurang i hörnet av 4:e och Figueroa.
Nånting händer med mig.
Du måste komma. Snälla...
Ursäkta.
Sydney, Sydney. Det är jag. Det är jag.
Den här platsen...
Nej, nej, nej, jag var nyss här. Jag var nyss här.
- Vad talar du om? - Jag var här.
Det brann här för flera veckor sen. Fem omkom. Tidningarna skrev om det.
Jag var här. Jag var här nyss.
- Vad är det som är fel? - Allt är fel. Allt är fel!
Min lägenhet förändras. Den var rökfylld och jag angreps av en man.
Han var övertänd och... Allt bara försvann. Jag måste ut.
Jag gick nerför gatan och... en kvinna gick igenom mig, rakt igenom mig.
Så såg jag skuggan. Jag hade sett den på sjukhuset, en slags eskort...
...som för bort människorna när de har dött. De ser så arga ut.
De... vill inte bli sedda.
Och så detta...
Jag ser människor som om ingenting var fel, men de verkar inte se mig.
- Hör på mig. - Jag ser saker som inte existerar.
Jag ser saker jag inte borde se. Jag drömmer om saker jag aldrig sett.
- Ingreppet skulle göra mig normal. - Sydney...
Inte dina ögon som är problemet.
- De här ögonen är inte mina ögon. - Jo, det är de.
- Nej, det är de inte. - Jo! Hör på! Du är förvirrad.
Vi måste lära din hjärna att urskilja spökbilderna från verkligheten.
Du hör inte vad jag säger. Jag ser inga spökbilder.
- Jag ser... - Döda människor.
Rum som ändras, spökeskorter. Vad du än tror dig se, så existerar det inte
Det gör inte det. Det är inte verkligheten.
Du tror mig inte.
- Jag vill hjälpa dig. - Hur ska du kunna det?
Hur ska du kunna göra det om du inte tror på mig?
Ska du med eller inte?
Det är inte verkligt. Det är inte verkligt.
Det är inte verkligt, inte verkligt, inte verkligt, inte verkligt...
Har du sett mitt betyg?
Nej! Jag har ju redan sagt det.
- Har du sett mitt betyg? - Sluta fråga mig.
Nej... Nej!
Har du sett mitt betyg?
Det är Helen. Jag är på väg till flygplatsen. Mår du bra?
Ring mig på mobilen. Gör det, snälla du.
Du skrämmer mig, gumman. Ta luren.
Okej, då ringer jag nån. Jag gör det om du inte svarar.
Sydney...
Miss Wells!
Sydney? Det är Paul. Är du därinne? Vaktmästaren släpper in mig.
Miss Wells...
- Kan ni ge oss en minut? - Javisst.
Din syster ringde. Hon sa att du inte svarat i telefonen på flera dar.
Vad är det här? Vill du vara blind igen?
Gör då på rätt sätt. Som blind hade du ett liv, var engagerad, jobbade.
Vad är detta? Du blir rädd, springer till ditt rum och släcker ljusen.
- Vad händer nu? - Vi ska sy igen de här såren.
- Är det nödvändigt? - Ja.
Vi ska reda ut det här.
Behåll henne här i natt. Här är mitt telefonnummer.
Sydney Wells.
Du är tillbaka.
Alicia...
- Vad gör du här inne? - Golfbollen är borta.
- Jag måste gå nu. - Vänta!
Alicia...
Jag vet att du är rädd. Var inte det. För världen är verkligen vacker.
Nej! Alicia!
Följ inte med honom!
Alicia!
Hur mår du?
Vad som än händer, så finns det inget som inte kan ordnas.
- God morgon. - God morgon.
- Hur är det med handen? - Bra.
Alicias mamma gav dig detta.
Sa hon hela tiden talade om dig, hon log in i det sista.
Vem är hon?
- Det är du, Sydney. - Det är inte jag.
Jovisst är det det. Vem annars?
Sydney, vad gör du?
Sydney...
Du skrämmer mig.
Vad ser du?
Cellulärt minne, baserat på teorin att all levande vävnad kan minnas.
Det förklarar hur energi och information från en givares vävnad-
- kan överföras, medvetet eller omedvetet, till mottagaren.
Mottagare av organtransplantationer rapporterar händelser av minnen-
- tankar, känslor och karaktärsdrag som ofta associeras till donatorn.
- Paul! - Jag är på väg till ett möte.
Ingen släkting har schizofreni, jag har aldrig lidit av sinnesförvirring.
- Låt oss anta att jag inte är tokig. - Visst, gå med mig.
En del transplanterade visar karakteristika från donatorn.
Cellulärt minne.
En levertransplanterad patient fick genast rökbehov fast hon aldrig rökt.
- Donatorn var kedjerökare. - Samma märke!
En flicka fann den som mördat personen hon fått hjärtat av.
Hon fick visioner av brottet. Nåt kemiskt...
Peptider, styr kommunikationen...
- Så minnet kan följa med dessa organ? - Nej, hornhinnor är som vindrutor.
Men det finns väl en möjlighet?
Jag behöver den chansen.
Jag måste få veta vem donatorn var. Jag ser henne i spegeln varje dag.
Jag måste få veta vem hon var.
Det är konfidentiellt. Du kan inte kräva det av mig.
Jag kan förlora min läkarlegitimation
Din legitimation...
Ja, du måste till varje pris hålla fast vid den.
Sydney, kom.
Tack.
- Vilken våning? - Fjortonde.
Ursäkta.
Förlåt.
Tack.
Han är väl här?
Min Tomi...
Vad var det där om?
Vem är Tomi?
- Hennes son. - Var var han?
Han är död.
Vem är du?
Vad vill du?
Jag vill hjälpa dig, men hur ska jag kunna göra det om du inte berättar.
Syndey, är allt okej?
Sydney, öppna! Öppna!
Sydney, öppna!
- Vad händer? - Måste ta reda på vem donatorn är.
Hennes ögon, mina ögon, jag har sett vad hon såg, vad som dödade henne.
Helen, låt bli! Jag älskar dig men du kan inte hjälpa mig.
- Du är förvirrad. - Allt händer mig.
Allt det som hände henne, händer mig. Tills jag fått reda på vem hon är...
...och vad hon vill, så kommer det fortsätta att hända.
Sjukhuset, tack.
Vänta!
Enda hornhinnetransplantationen som matchar datumet för din operation...
Kliniken Santa Javier, Los Llanos. Din donator var från Mexico.
- Blir du åksjuk? - Hur så?
Det tar 15 timmar dit med bil.
Tack.
Det står att din donator var Anna Christina Martinez.
Mamman lever än, har arbetat på en keramikfabrik. Vi kanske hittar henne
Vad fick dig att ändra dig?
- Om vadå? - Åka hit med mig.
Låt mig förstöra min karriär i lugn och ro.
Jag bara undrade varför du ändrade dig.
Är det för att du tror på mig?
Paul, stanna bilen.
- Vad ser du? - Det har brunnit här. Jag ser eld.
De kanske vet något.
- Hola, chico. - Hola.
Alla dörrar var låsta och ingen kunde komma ut.
- Han förlorade en bror. - Hur hände det?
Han säger nåt om en häxa.
- Ser du det där? "Bruja." - Ja, och jag har sett det förut.
Vad betyder det?
Det betyder "häxa".
Jag tror inte det är nån här.
- Hola. - Hola. Señor Martinez?
- Nej, jag arbetar här. - Finns någon här vi kan få tala med?
Señora Martinez är här men hon vilar.
Vi kan vänta. Det är viktigt.
Emilio...
- Kom in. - Tack.
Stanna inte för länge. Hon mår inte bra.
Jag heter Sydney Wells. Det här är min vän dr Paul Faulkner.
Vad vill ni?
Vi skulle vilja tala med er om er dotter. Jag undrar hur hon dog.
- Vad angår det er? - Det är svårt att förklara.
Jag har ett band till er dotter.
Ni har hennes ögon.
Ursäkta mitt utseende. Det brann på fabriken där jag arbetade.
- Dog er dotter i elden? - Nej, men många andra gjorde det.
Om de hade lyssnat på Anna, hade de räddats.
- Vad menar ni med det? - Det spelar ingen roll nu.
Såg Anna ibland saker som hon inte kunde förklara?
Ser ni saker?
- Saker som inte är verkliga? - Ja.
Det är hemskt att se den andliga världen, inte sant?
Själarna vars öde är att upprepa sin död, varje dag, utan att finna frid.
Ja.
Anna var alltid ensam. De andra var rädda för henne.
- De anklagade henne. - Varför det?
Ibland när hon var liten, kunde hon sitta framför någons hus och gråta.
Kort tid efteråt dog någon i huset. Jag vet att hon inte orsakade det.
Hon gjorde inte så att någon dog, men hon kunde se döden.
- En liten stad, mycket vidskepelse. - "Bruja." Graffitin utanför.
Som om de inte hade nåt bättre att göra, än att skriva på ert hus.
- Ring efter en ambulans. - Va?
Ring efter en ambulans!
Varenda kväll gör hon det om och om igen.
Snälla ni, rädda henne, rädda henne, rädda henne...
- Vad hände? - Hjärtattack.
Hjälp mig ta henne till bilen. Håller du?
- Var är bilnycklarna? - I höger ficka.
Öppna! Vi går runt med henne, andra sidan, huvudet först.
- Kan du hålla i benen? - Jag håller.
- Snälla, rädda henne. - Såja, stäng dörren.
Emilio, ta nycklarna. Du kör. Du hittar ju.
- Kom! - Jag måste stanna här.
- Det är okej. Åk bara. - Vi snabbar oss på, gå ingenstans.
Då så, Anna, jag är här. Vad vill du att jag ska se?
Bruja!
Paul?
Paul, är det du?
Anna?
Anna...
Förlåt mig!
Nej, nej, nej!
Kom igen! Kom igen!
Vad ska jag göra? Snälla!
Säg! Din mamma bad mig rädda dig, men jag vet inte hur.
Vad ska jag göra? Jag vet inte vad jag ska göra här.
Vad?
Vad vill du att jag ska göra?
Säg!
Snälla du...
Jag tror dig. Jag ser det du såg.
Jag vet vad du gick igenom. Jag tror dig.
Det var aldrig ditt fel.
- Hur är det med mrs Martinez? - Hon överlevde inte.
Tack.
Du, vad är det som pågår här?
Högfartsjakt på amerikanska sidan. Gränsen är stängd sen en timme.
- Så gör det bekvämt för dig. - Toppen. Tack.
- Hur länge har jag sovit? - Inte så länge.
Det är så kallt.
- Vad händer? - Nån slags jakt på andra sidan.
- Vi kan bli kvar hela natten. - Verkligen?
Vill du leka en lek?
Mamma!
Vi sätter oss i bilen.
- Kom, du skrämmer flickan. - Vänta.
Hon är ju vettskrämd. Vi går tillbaka till bilen. Kom.
Vad är det?
Herregud!
Sydney...
- Gick det bra? - Jadå.
Jag ser skuggorna. De är överallt. - Snälla, öppna! Snälla, öppna!
- Vad händer? - En olycka. Låt mig tala med föraren.
Herregud!
Fattar du inte? Hon ville visa mig detta.
Det jag drömde var inte från Annas liv, det var från det här.
Hon lät mig se att detta skulle hända Hon vill att jag räddar människorna.
Det är det hon vill att jag ska göra. Du måste tro mig. Du måste tro mig.
Ni måste gå av bussen. Alla måste gå av bussen.
Alla. Ni kan inte stanna här.
Alla måste gå av bussen. Stig av nu.
- Är det terrorister? - Ja. Det finns en bomb på bussen.
- Det finns en bomb. Spring! Fort! - Fort ut ur bussen!
Spring! - Ut ur bilen!
- Ut ur bilarna! - Det finns en bomb på bussen!
- Vänta här, gumman. - Vad är det som händer?
- Se till att få bort alla! - Ut ur bilen!
Mamma!
- Gick det bra? - Få ut min dotter. Hon är där inne.
- Öppna! - Hur då? Snälla, hjälp mig!
Paul!
Gå bakåt! Jag krossar fönstret! Blunda! Stå kvar där!
Fort!
Kom, gumman.
Paul, spring!
Fort! Spring!
Du räddade dem, Sydney.
Du räddade dem.
En del säger "att se är att tro". Nu förstår jag vad de menar.
Anna Christina försökte förhindra död men hon kunde inte göra det.
Anna och jag delade både en välsignelse och en förbannelse.
Jag vet nu att jag inte behöver ögon för att se det som betyder nåt.
Annas syn fick mig att se det jag var rädd att se.
Och att använda det inte bara för att rädda mig själv och andra-
- utan för att ge Anna den frid hon aldrig fann i livet.