1941 anföll Japan Pearl Habor på Hawaii.
1942 togs 1 400 japansk–amerikanska män–
–från det hawaiianska territorialgardet–
–i tjänst som amerikanska arméns 100:e bataljon.
President Roosevelt begär förflyttning av 120 000 japansk–amerikaner–
–till 10 interneringsläger i öknen i Kalifornien, Utah, Idaho, Arizona–
–Wyoming, Colorado och Arkansas.
1943 anmälde sig över 10 000 japansk–amerikaner från Hawaii–
–till den segregerade 442:a brigaden–
–samt amerikanska arméns underrättelsetjänst.
Söndag morgon den 7 december.
Jag var på helgmanöver på Scoffieldkasernen–
–med hawaiianska territorialgardet.
Japanska stridsflygplan besköt våra P–40 vid Wheeler Field–
–på väg till 7:e flottan.
Vi var ett lätt mål.
Steve Senzaki och jag transporterade döda och sårade hela dagen och natten.
På måndagen kom FBI och hämtade min far.
Han stod i dörröppningen i sin finkostym.
Jag bar fortfarande uniform, täckt av blod från flottans män.
Han kramade mig och sa–
–att jag aldrig skulle glömma att jag var född här.
Sen var han borta.
Min far kom till Hawaii 1905–
–och grundade Hongonji Buddhist Temple.
När jag var liten brukade jag hitta honom sittandes i meditationsrummet.
Ibland i flera timmar.
Jag frågade: "Vad gjorde du därinne?"
Han svarade: "Jag såg en annan värld."
Jag sa: "Vilken värld, pappa?"
Och han svarade: "Lugn, Jimmy, en vacker dag kommer du att förstå."
Jag trodde att den dagen kommit då amerikanska armén–
–gav oss en chans, efter Pearl Harbor.
En chans att försvara vårt hem, att förvara vårt land.
Jag trodde att det var dagen då våra trupper landade i Afrika–
–och vi skulle möta Tredje riket för första gången.
Jag trodde att det var dagen då vi gick in i Italien–
–och påbörjade en ändlös rad strider.
Jag insåg inte att jag inte kunde försöka hitta den andra världen.
Den andra världen skulle hitta mig.
Jimmy, är det du?
Jimmy...?
Du är hemma tidigt. Hur gick arbetet?
Jimmy?
Jag vet att du är vilse.
Men jag vet inte hur jag ska hitta dig.
Säg vad jag ska göra.
FRANKRIKE 1944
Nomu rör sig för snabbt.
Spärrelden är över på en minut.
Vi måste ta oss till tågstationen.
Tak... du ansvarar för säkerheten.
Yuk, du leder anfallet.
Ta vänstra flanken, få tag i Nomura och be honom vänta.
Zaki, vi är reserver.
Ett... två...
tre... fyra...
fem... sex...
sju...
åtta...
nio... tio.
Se upp, nu kommer jag!
Han kommer! Sch, han hör oss.
Hittade! Kom här.
–Glöm aldrig att pappa älskar er. –Okej!
Vidare! Kom igen! Gå!
–Zaki! –Jag täcker, chefen!
Ledsen, furir, jag trodde det var säkert.
Lugn, Nomu, doktorn kommer.
–Nån annan träffad? –Alla är oskadda.
Furir...
–Furir, säg till... –Nomu!
Kurragömma.
–Vilka är de? –Han är traktens präst.
Jean Jordan. Min syster René. Vad vill ni?
Är ni amerikaner?
Han sa att de har väntat på oss.
Ni ser inte ut som amerikaner.
Doktorn... ta dem dit bak.
–Se till att de är utom synhåll. –Ja, furir.
Då så... Pluton 2, 3 och 4 bör inta sina positioner.
Det ger oss 40 minuter.
Yuk, ta vänstra sidan.
Tak, gå runt och ta in på nästa gata.
Zaki, vi tar högra sidan.
Vi tömmer alla byggnader. Grupper om fyra man.
Kom ihåg att de på tågstationen har vänner i stan.
Var beredda på närkontakt. Se upp för krypskyttar.
Låt oss hitta en förläggningsplats där vi kan få ett glas.
Nu går vi.
Vilka tar man ut i strid? Yuk var ledare av naturen.
Han krävde respekt och svarade med detsamma.
Zaki hade jag känt sen vi var små. Han visste före mig vad jag tänkte.
Behövde man mer eldkraft fanns ingen bättre än Tak.
–Jimmy! –Jag är oskadd!
Släpp vapnet!
Granat!
Eld upphör! Eld upphör!
Kom här. Kom här.
Är du skadad?
Mamma och pappa?
Kom.
Frank? Frank!
–Var är det? –Var är han?
Klockan elva, tredje våningen!
Kom med maskingevär!
–Jimmy, vi har sällskap! –Jag är bakom dig!
Jag tar mig uppåt. Täck mig. Kom igen!
Stanna här. Rör dig inte.
Framåt!
Krypskytt – klockan elva, tredje våningen!
Längst bort till vänster. Tredje våningen.
Fan!
Täckeld!
Sätt fart! Sätt fart! Sätt fart!
Granatkastare!
Ta skydd!
Försvarspositioner!
Furir!
Akta er!
Det ordnar sig, det ordnar sig...
Se till att vila nu.
–Du verkar ha fått en maskot. –Jaså?
Hon vägrade lämna dig.
–Var är vi? –Stans bästa bar.
Hur är skallen?
–Ny hjälm? –Satos.
Din tursamma jävel.
Du ser ut att behöva en sup.
Ja, lite hår från hunden som bet.
–Hår från vad? –Hund... hund.
Blev du biten av en hund? När då?
Nej, det är... Glöm det.
Nikotonks pratar lustigt.
–Men dricka kan de. –Ja.
–Kauai, ge mig en flaska. –Vänta.
Jag lägger mig.
Hur kan den galne oduglingen vinna igen? Lägger mig.
Tack!
Wahiawa, du skrämde oss.
–Var är befälhavaren? –Högkvarteret.
Det ser illa ut för Fukushima.
Hans bror Dave fick en skråma. Doktorn jobbar på Watada.
Lite granatsplitter. Det var nära ögat för Minami.
–Är den nye jäveln träffad? –Bara köttsligt sår.
Pupule, det heter "köttsår".
Nä, varför skulle det heta så? "Köttsår"?
Berätta, doktorn.
För att kulan bara träffade ytligt.
Inga brustna artärer, inga skadade organ.
Mahalo, doktorn.
–Bäst att tillkalla pastorn. –lchi, hämta fältprästen.
–Du har en hård skalle. –Ja, hjälmen tog smällen.
Det var därför jag sa att du hade tur.
–Hur ser läget ut? –Det var en hyfsat stor styrka.
Du hade rätt. De väntade.
Visst är den vacker?
Himlen.
När den blir orange och röd...
känns allt bra igen.
Är det bra, Freddy?
Jag älskar dig.
Jag vet. Jag älskar dig också.
Alla mina kusiner tillhör 100:e.
Jag tog värvning idag.
Du förstår väl?
När pluton 2 och 3 kom bakifrån...
4:e kom västerifrån. De hann inte reagera.
–Jimmy, mår du bra? –Hur stora är förlusterna?
Två döda och sju sårade i 2:a. Inga förluster i 3:e och 4:e.
Tyskarna måste ha retirerat tidigt. De drar österut.
Högkvarteret rapporterar 36 fiender döda i strid, och 12 krigsfångar.
–Vi går och tjänar pengar. –Kom igen.
–Turen är med mig. –Är du redo att förlora?
–Yuk... –Ja?
Krypskytten hade ögonen på dig.
Jag kunde inte lämna Fukushima där.
–Du tog en stor risk. –En risk jag gärna tog.
Du skulle ha gjort detsamma, Jimmy.
Jag går och skaffar ammunition.
–Yuk. –Ja?
Vi vet alla att du är en tuff jävel.
Du behöver inte bevisa det.
Vi ses.
Doktorn, han har slutat andas!
Många gånger har jag sett när en människas liv långsamt slocknar.
Jag har hållit dem i mina armar tills sista hjärtslaget.
Jag har försökt förhindra att deras inälvor faller ut på marken.
Armar och ben som hänger kvar i muskelbitar och kött.
I deras blick såg jag att de visste att döden var nära.
Det enda de ropade efter, tänkte på eller ville ha bredvid sig–
–var deras älskade.
Den rädslan, sökandet efter en gyllene stund–
–ett fint minne, en sista chans att se livet.
Tröttnar du aldrig på att läsa dem?
Nej.
Hur är axeln?
Doktorn säger att jag måste ha änglavakt.
Jag fick bara lite granatsplitter.
Är det din ängel?
Hon vara nåt alldeles extra.
Jag köpte den i New Jersey.
Jag önskar att jag hade kunnat köpa den åt henne innan vi åkte.
Oroa dig inte.
Hon förstår.
–Tror du det? –Ja.
Furir...
Mår du bra?
Fin ring.
Doktorn...
Vill du verkligen göra så?
Jag tror det.
Du lämnar damen exponerad.
Du är läkare.
Du är ingen ungdom.
Henry Kobayashi ska åka. Han är 37.
Hur kan du fatta ett sånt beslut utan att tala med mig?
MANZANAR INTERNERINGSLÄGER KALIFORNIEN
Bra drag.
Vi behöver dig här.
Du måste lära dig att spela mer offensivt.
Schackmatt.
Vårt läger skickar 47 frivilliga.
Många av dem kommer från Seattle.
Jag har sett dem växa upp.
Jag har tagit hand om deras familjer.
Vi är din familj.
Vem ska lära mig att spela offensivt?
Doktorn?
Vad sa du, Jimmy?
Jag ser syner.
Jisses, du blöder ju fortfarande.
Gå och sätt dig.
–Doktorn... –Håll tyst.
Hörru, doktorn! Se till att lämna kvar lite hjärna.
Vad snackar du om? Han är från Wahiawa. De har ingen hjärna.
Käften! Jag har en kusin från Wahiawa. Jag höjer.
Har inte han heller nån hjärna?
–Vem sa att det var en "han"? –Synd. Både dum och ful. Jag höjer.
Det är min kusin du pratar om.
Just det. Plantagetjej från småstan... och din kusin.
Då måste hon vara rätt ful.
Du åker på en smäll.
Spelar vi poker, eller? Du, då, furir?
Jag bodde på ett plantage innan vi flyttade till Kalihi–
–och vi hade många snygga tjejer.
–Nej, jag undrar om du tänker satsa? –Jaha. Jag är med.
Furir? Varför har du japanskt efternamn när du inte ser japansk ut?
Mamma är hawaiiansk–filippinsk.
–Du är en riktig chop suey. –Skämta inte. Min mamma är kines.
Skulle inte det här vara en heljapansk enhet?
Vad gillar ni förwahini? Kinesiska, filippinska, hawaiianska, eller vad?
Lolo, jag ska ha en japansk fru.
Jag äter både kinesiskt, filippinskt och hawaiianskt, så det gör detsamma.
Tjejer och mat... Vems tur är det nu?
–Din. –Jaha...
Jag gömmer vad jag gör!
Om huvudet börjar värka kan du ta några såna här.
–Det är ingen huvudvärk. –Jag ska åka till högkvarteret–
–för att kolla förrådet.
Försök vila dig.
–Check. –Bra insats. Check.
Check är ingen insats.
–Hörru! Är du med, eller inte? –Jag tänker.
Tänk inte för mycket. Håll dig ifrån plantaget.
Knip igen! Jag synar.
Kåk, sjuor och triss i damer.
–Fan, jag har tvåpar. –Kom till pappa!
–Par i tior och par i tior. –Fy satingen! Sensaki, din jävel!
Vem är det nu som är smart?
Vad tror du, furir? Är han smart eller har han tur?
–Jag spelar aldrig med Kalihi–folk. –Du vet bättre, va?
Ny giv. Fem kort var. Satsa.
Är nån av er redo för bikt?
I så fall får ni bjuda på ett glas.
Varsågod, pastorn. Ta för dig.
–Du skrämde oss! –Nåt starkt åt pastorn.
Jimmy!
Mary?
Jimmy!
Mary?
Mary!
–Kom inte närmare! –Varför?
Inte förrän du har lovat mig en sak.
Vad?
Om jag nånsin förirrar mig ska du försöka hitta mig.
Vänta!
Jag lovar.
Jag hittar dig alltid.
Stjärnor.
Dimman har lättat.
Vad tittar du på, furir?
Jag hörde flygplan.
Det lät som våra.
När fick du smeknamnet Bullseye?
Va? Oj, skit också!
Ledsen, furir.
Dave.
Din bror Frank... var en duktig soldat.
Ja, han...
Han tog alltid hand om mig.
Min andra bror George är...
nånstans i Stilla havet med MIS, och vi har nyss...
Jag har nyss fått höra att hans fartyg har sjunkit.
Du har väl en bror till därhemma?
Ja... Hur visste du det?
Frank berättade det.
Han heter Danny.
Han blev så förbannad när de inte antog honom.
Han har astma, så...
Dave.
Ser du hur träden kan anas i månljuset?
Ja.
Då kan de se oss.
Jag förstår, furir.
Jag vet att det är tungt...
men försök få huvudet på skaft igen.
Ja...
Jag ska försöka sova lite.
Godnatt, furir.
Godnatt, Bullseye.
Skynda er!
Tillhör planen oss?
Lustigt, va?
Jimmy, mår du bra?
Ja.
Talar mångudinnan till dig?
Med varje ny måne drömmer man.
Med varje ny sol återföds man.
Vila din kropp. Gör dig redo för nästa liv.
Vad var det?
Ett gammal hawaiianskt talesätt?
Nej, jag hittade på det. Men visst låter det bra?
Ja.
23.07.
Den andra världen.
Pappa sa att det inte är något man kan se.
Det är rent och oförvanskat, alltigenom gott.
Det finns på insidan och väntar på att få släppas ut.
Man får inte vara rädd för att se in i mörkret.
Man måste ta nästa steg.
Fritt fram.
Det är tre, fyra kilometer bort.
Vet ni vad båten heter som tar oss till fastlandet?
–Vad? –SS Maui.
Lägg av.
Du skyddas i alla fall av en gud.
Jimmy, jag ärhapa. Tror du jag får följa med?
Vad pratar du om?
Din far växte upp med min far. Du är lika japansk som jag.
–Tycker du det? –Alltid.
Tack.
–När går Maui? –Om två veckor.
Ni territorialkillar får minsann ha roligt.
Javisst!
Jag upprepar, nedsläppet skedde 1 000 meter från utsatt område. Kom.
Vårt befäl vill ha er ledare på tråden. Kom.
Svar nej. Han har dödats i strid.
Jag har tagit över. Kom.
Ingen kommunikation tills vidare. Kom.
Uppfattat. Klart slut.
Jag tror inte att de klarade sig.
Ska vi skicka ut en spaningspatrull?
Vi kan inte avvara fler män.
Jag ger dig bara alternativ.
Löjtnant, de ställde upp för dig precis som de skulle ha gjort för kapten Ford.
Du har befälet nu.
Tack, furir. Säg åt dem att spara på ammunitionen.
Ja, sir.
Tyskarna har skurit av en bataljon från Texas 141.
De är 5 km bakom fiendelinjen. Vi har beordrats att få ut dem.
Vi sätter upp en hjälpstation vid kyrkan norr om stan.
Den ligger närmast vårt utgångsläge.
Den är lite tilltygad, men den är stor.
–Hur är motståndet? –lnga rapporter än.
Bataljonen sitter fast på ett krön.
De är omgivna av tyskar på alla sidor.
Vad gissar du?
Tyskarna är utspridda på ett par kilometer.
Det kan röra sig om ett eller två regementen.
Hur länge har 141:a varit där?
143:e har utan framgång försökt nå dem i fem dagar.
De dras tillbaka och vi har fått ordern.
Hur är det med huvudet, Jimmy?
Ska vi ut i strid? Varför väckte ni mig inte?
Jag bad dem låta bli.
2:a bataljonen hoppade ut vid 02.
3:e hoppar vid 04, och 100:e vid 05.
–Hela regementet. –Översten gav oss ju två vilodagar.
Generalen ändrade sig.
–Det var det jag hörde igår natt. –Vadå?
De försökte göra ett nedsläpp. Jag hörde flygplan.
De klarade sig inte.
–Vi har ont om tid. –Doktorn vill att du vilar. Jag med.
–Jag mår bra. –Jimmy...
Vi har skickliga furirer. Låt dem ta över.
Högkvarteret sätts upp 500 meter in. Varje kompani har eldledare–
–men vänta er inget artilleriunderstöd.
Vi ses på samlingsområdet om 30 minuter.
Jag är ledsen, Jimmy, men du har mått bättre.
Det är väl inte samma regemente som vi stötte ihop med under träningen?
Nej, nej, du tänker på dem vi slogs med i den där stan.
Ja, vad hette stan? Hatie eller nåt liknande.
Baka Det var 2:a divisionen och stan hette Sparta.
Hur vet du det? Allahaoles ser likadana ut.
Texas 141 är i knipa.
De tillhör amerikanska armén och de behöver vår hjälp.
Nu återstår 28 minuter.
Jimmy, det här brevet kom till dig när du sov.
Såg ni skylten?
INGA FÄRGADE BARA VITA
Det betyder du, Tojo.
–Jag heter Takata. –Va?
Du misstar dig. Jag heter inte Tojo, utan Takata.
Du kanske inte hörde vad jag sa?
Vi kan ta dem.
Vi går.
–Men furir... –Zaki... vi går.
Ni har tur.
De hade sannerligen tur, precis som vi andra–
–som hade friheten att välja våra strider.
En del är det värt att utkämpa, andra inte.
Se inte så orolig ut.
–Håll krubbet varmt. –Aloha oe.
–Va? –På återseende.
En tredjedel av vårt regemente kom från interneringslägren–
–dit alla västkustjapaner fördes.
Yuk berättade att de förlorat sina hem–
–sina firmor, allt som varit deras.
Vi andra kom från öarna.
Men oavsett om man kom från Hawaii eller Mississippi–
–så var vi alla här av samma anledning.
Vi skulle åka hem tillsammans eller dö tillsammans.
Hur mår du, vännen?
Din farfar har letat efter dig.
Jag ska ta dig till honom. Kom!
Tack.
Adjö.
–Hur är det, pastorn? –Bra. Hur är det själv?
–Jag vill fråga en sak. –Visst.
När man dör, hur lång tid tar det innan själen kommer till himlen?
Vad är du för en buddhist?
49. Det tar 49 dagar.
Det var det jag trodde. Tack, pastorn.
Ordonnanser bar våra döda och sårade ner från frontlinjen–
–och fyllde varje bår och varje säng.
Våra stridsvagnar och lastbilar kunde inte rycka fram.
Vårt artilleri kunde inte hjälpa oss.
Vi fick reda på att högkvarterets misstanke stämde.
Två hela regementen, över 7 000 nazister stod i vår väg.
Mer än dubbelt så många som vi.
Hitler ville statuera ett exempel med Texasbataljonen.
Vi hade kommit för nära das Vaterland.
Du har varit med oss länge, Takata.
Tio år. Vad tiden går fort.
Kompaniorder.
De tror att du...
De tror att alla japaner ska förgifta oss.
De avskedar er allihop.
Jag beklagar, Jimmy.
–Eld upphör! –Eld upphör!
Tror du vi får moteld?
Jag vet inte.
–Ska de få vila? –Ja, halvera styrkan.
Se till att alla får mat och dryck.
Samla in ammunition från de döda och dela ut den.
Ja, sir.
Provianten är nästan slut.
Ammunition?
Vi får hoppas att ett nedsläpp träffar rätt snart.
Är nåt lustigt, furir?
Jag kom bara att tänka på...
att du tog befälet för 20 dagar sen.
22 dagar.
Ett jävla sätt att bli befälhavare på.
När vi landade i Nordafrika för 18 månader sen–
–tillhörde jag vårdbataljonen.
Är det så länge sen?
Varje dag fyllde jag i en rapport...
för de som dödats i strid.
Jag brukade titta på kropparna för att få ett ansikte till namnet.
Nånstans i Italien orkade jag inte fortsätta.
Jag ville vara en del av de levande, inte bara de döende–
–och här är jag nu.
–Är du gift, furir? –Ja, sir.
Jag har tre vackra döttrar hemma i San Antonio.
Vi ska se till att du får återvända till dem.
Ja, sir.
Förlåt! Förlåt.
ROHWER INTERNERINGSLÄGER ARKANSAS
För att heta Grace är du inte särskilt graciös.
Gör inte narr av mig.
Det är bara en enkel twostep.
–Jag vet. –En–två, en–två...
Snart är det min tur. Krossa inte alla hans tår!
Bra. Såja! Nu kan du det.
Visst gör jag det?
Det går fint, Grace.
Det är för att jag har en bra lärare.
Kolla åtsnörningspinnen på benet!
Skär inte av mig benet!
Jag behöver separerare och klämmor.
Se till att åtsnörningen sitter hårt. Jag ska jobba med bröstet.
Torka upp blodet. Jag ser inget.
Gode gud, Jimmy...
Håll ut, Yuk.
Jimmy, ta av hans magband.
Ingen artär verkar träffad.
Var är mamma?
–Korpralen, kom och assistera mig! –Frances...
–Mycket splitter. –Gracie!
Det här är till dig. Jag har gjort den.
Oj. Vad är det?
Ett magband.
Det är ett magband.
De har tillverkat dem under senaste halvåret för alla soldater.
Mamma gav ut dem bland alla kvinnor i lägret.
Alla sydde i ett stygn och skickade vidare tills det fanns tusen stygn.
Ni ska ha dem runt magen i strid.
Den ska skydda er.
Ni ska bära med er tusen vänligt sinnade själar.
–Ni ser ut som om ni ska på begravning. –Säg inte så!
Jag skojar bara.
Seså.
Vi har pratat om det här.
Men nu ska du verkligen åka.
Jag har ett helt regemente som stödjer mig.
–Okej? –Lova att du bär det.
Snälla, lova oss det.
Se till att komma hem säkert.
Jag lovar.
Pappa?
Åh, Jimmy...
Vilken trevlig överraskning. Hur mår du? Hur bor du?
Vadå, oroar du dig för mig?
Är du rädd för min skull?
Det behövs inte.
Vad kan de göra mig som de inte redan har gjort?
Vi ska skickas ut i strid.
Jimmy, lyssna på pappa nu.
Du måste acceptera ditt öde...
här.
Resten av dig rättar sig efter...
det här.
Var stark.
Dags för mörkläggning.
Just det.
Det börjar bli sent.
–Jag vill inte att du går än. –Men dina föräldrar...?
Jag tänkte...
jag menar, varje dag vill jag tillbringa med dig.
Jag med.
Vi har inte tillräckligt med tid.
Inte tillräckligt många dagar.
Jag vill att vi gifter oss.
–Det går inte. –Va?
–Nancy... –Hurså?
Nancy... jag vill inte att du väntar här...
på nåt som...
–Jag vet att du älskar mig. –Det gör jag.
Det gör jag.
Det är det enda som har betydelse.
Nancy...
Ta med dig den här kvällen.
–Skön dröm? –Furir...
–Ska vi ge oss av? –Bara jag.
Jag förstår inte.
Om en timme ska du meddela furir Suzuki att jag var tvungen att gå.
Vart ska du?
Jag har begärt förflyttning för dig.
Axelskadan borde ge dig en biljett hem. Du måste ju överlämna ringen.
Säg inget till doktorn förrän imorgon.
Världen har en förmåga att få en att känna sig liten.
Krig har en förmåga att beröva oss samvetet.
Ibland är det enda man har att se fram emot–
–tre dagars ransoner–
–ett fullt matkärl, ett rent vapen och så mycket ammunition man kan bära.
Det är vad de lärde oss.
Det var allt Texasbataljonen hade med sig.
Tiden höll på att rinna ut.
Rädisa.
–Är det dagens lösenord? –Jag trodde det.
–Det är bara vi, furir. –Fram med er.
Jag tänkte att ni behövde hjälp.
–Din axel, då? –Den har slutat blöda.
–Och benet? –Doktorn godkände mig.
Vad har du för ursäkt?
Ifrågasätter du min diagnos?
–Vad gör du här? –Jag följer kompaniet.
–Då så. Watada, ta täten. –Ja, furir.
Doktorn går med mig. Nu går vi. Ett utspritt led.
–Vad har du? –Kulsprutevärn, ungefär 100 meter bort.
–Så nära? –De är riktade från oss, mot kullen.
Bullseye... Ta Watada, vänstra flanken.
Minami, vi ger baseld.
Magasin och granater inom räckhåll.
Doktorn, jag vill inte att du flyttar dig härifrån.
Men jag...
Det vapnet kan fälla en man på 400 meters avstånd.
Jag stannar här.
Förlåt.
–Du, doktorn? –Ja?
–Hur är Seattle? –Va?
Seattle? Jag har aldrig varit där. Är det fint?
Det regnar ofta där.
Men därför är det grönt överallt.
Mycket träd, va?
När det är molnfritt och man ser snön på toppen av Mount Ranier–
–mot den klarblåa himlen...
det gör en mållös.
Tack, doktorn.
Och om sommaren, när man ser laxen kämpa sig uppströms...
..och man ser svartbjörnen fånga dem i luften...
då är det jordens vackraste plats.
Jag gissar att de är 1,5 km framför oss.
Vi har bara en timmes dagsljus kvar.
Vi behöver nog alla vila.
Sätt upp ett försvar.
Drömmer du?
Va?
Drömmer du?
Man måste drömma.
Menar du om natten, när jag sover?
Nej, dumsnut.
Drömmer du om oss, om vår framtid?
Framtid?
Uppfyller jag alla dina drömmar?
Det där får jag lov att fundera på.
Jag skojade bara.
Men det gör inte jag.
Okej.
Vilken dröm vill du att jag ska återge?
Välj en.
Ibland... drömmer jag att...
vi är långt härifrån... där ingen känner oss.
Där vi kan börja om från början.
Är du inte lycklig här?
Jovisst.
Men... ibland önskar jag att jag hade kunnat ge dig mer.
Jag önskar att jag hade kunnat ge dig ett bättre liv.
Så får du aldrig tänka.
Jag älskar vårt liv.
För det mesta...
drömmer jag bara om dig.
Förstår du inte?
Du... är mitt liv.
Doktorn?
–Förlåt, doktorn. Sov du? –Nej.
Får jag fråga ett par saker?
Du och furir Takata är väl goda vänner?
Jag hoppas det.
Han tillhörde ursprungligen 100:e bataljonen.
Ja, han och Zaki är ett par gamla stridshästar.
Före kriget tillhörde de hawaiianska territorialgardet under lång tid.
Och... 100:e bataljonen led svåra förluster i Italien, va?
Ca 900.
Killarna från Hawaii förlorade 900 av sina 1 432 man.
Varför bytte han? Watada och jag tror det var för att 100:e var mer erfaret–
–och att några garvade underofficerare skulle göra regementet mer effektivt.
–Kanske inte. –Du pratar mycket.
Ursäkta. Jag var journalist.
Jimmys lillebror tillhörde det här kompaniet.
Hans befäl gjorde honom en tjänst.
Han ville hålla koll på sin lillebror, men...
han dödades under sin första strid.
Tack, doktorn.
–Du är ny, va? –Ersättare.
Jag har varit här i två veckor.
–Var kommer du ifrån? –Buttelägret i Arizona.
Du menar innan dess? Stockton. Det ligger i Kalifornien.
Praktiskt taget hela stan skickades till lägret.
Är det goda nyheter?
Min far har dött. Det är från min fru.
Det tog nästan två månader att nå fram.
Han satt i fängelse på Terminal Island.
–Fängelse? –FBI grep honom efter Pearl Harbor.
Varför då?
De måste ha trott att han var spion.
Jag har hört talas om liknande fall. FBI grep folk längs västkusten.
Det här är första förekomsten på Hawaii. Vad åtalades han för?
Han var präst. Buddhistpräst.
I förrgår var det 49 dagar sen han dog.
Jag borde inte anteckna det här, men...
annars minns jag det inte. Gammal ovana.
–Får jag fråga en sak till? –Du pratar mycket, eller hur?
Folk brukar säga det.
Är du nånsin rädd?
Varje dag.
Inte för att dö.
Jag är rädd för att förlora fler soldater.
Du stod furir Nakajo nära, eller hur?
Gode gud, Jimmy...
Det var som om nån skar av min ena hand.
Det blir tufft imorgon. Se till och vila lite.
Jag kan inte sova. Sömnlöshet.
100:e bataljonen är hårdast utsatt.
–2:a bataljonen kan inte rycka fram. –De åker nog på smörj.
Tyskarna ligger i deras väg. Vi är 500 m från krönet.
Vilket krön?
Vi måste vänta till imorgon. Generalen vill ha full frontattack.
Furir, titta vad vi har hittat.
–Minsann... –Hej, din rackare.
Furir King!
De bryter igenom vänsterflanken. Flytta ner och stäng till!
Ja, sir!
Vi möter stort motstånd! Vi kan inte rycka fram! Kom.
Jag vill inte avvakta. Ni måste rycka fram!
Jag upprepar. Avvakta inte. Ryck fram. Klart slut.
Jimmy, ta din pluton och täck vänsterflanken.
Jag skickar 2:a till högerflanken, och 3:e och 4:e tar mitten.
Vi beordras rycka fram. Vi måste bryta fiendelinjen!
Frontattack!
–Framryckning! –Kom igen!
Framryckning!
Vad i...?
Eld upphör! Eld upphör!
Sjukvårdare!
Granat!
Reträtt! Reträtt!
Furir King!
Fröken Nisei 1939
Eli Takase!
–Eli, vad gör du? –Det är otroligt!
–Jag visste att du skulle vinna. –Gjorde du?
–Du är bäst av alla! –Du är bäst.
Gråt inte nu. Du ska ju fotograferas.
–Jag älskar dig. –Gå nu! Publiken vill se dig.
Oie, Wahiawa...
Nej... Det behövs inte.
Klarade vi det?
Låt dem inte begrava oss här.
För mångaobake.
Se till... att min aska kommer hem till Eli.
Okej?
–Området? –Säkrat.
–Vi måste vara redo för... –Motattack. Jag vet.
Richard?
Pappa, är det verkligen du?
Åh, Richard!
–Furir Takata? –Sir?
Löjtnant Terry från 141.
Det var mina soldater ni räddade.
Jag vill tacka dig.
Ni skulle ha gjort detsamma för oss.
Utan tvekan.
Och inled oss icke i frestelse, utan fräls oss ifrån ondo.
Ty riket är ditt och makten och härligheten i evighet. Amen.
Vi räddade 211 av soldaterna från Texas, av de ursprungliga 275.
100:e och 442 förlorade över 800 man under räddningen.
Generaler måste ge order–
–soldater måste följa dem.
Någonstans däremellan kan vi andra bara hoppas på det bästa.
Herre min skapare.
Vem är det?
Löjtnant i Texasbataljonen.
En tuff jäkel, va?
Vad tänker du på?
Jag är glad att du klarade dig.
Jimmy.
Säg mig vad jag kan göra.
Kom tillbaka till mig, Jimmy!
Pappa?
Acceptera ditt öde.
Resten av dig kommer att göra detsamma.
Freddy brukade skriva nästan varje vecka.
Han försökte komma och hälsa på innan han gav sig av, men...
av nån anledningen blev det aldrig av.
Jag brukade tänka...
att han kände att han inte borde träffa mig.
Jag menar... Jag tror att han var orolig–
–att jag skulle sitta och vänta på honom.
Jag bad honom gifta sig med mig innan han åkte. Nämnde han det?
Förut var det här min favoritstund på dagen.
Jag brukade gå till havet, oavsett var jag befann mig.
Bara för att se solnedgången.
Jag tänkte att om solen gick ner här...
då steg den för honom på andra sidan jordklotet.
Joni, det här är James Takata.
Han en vän till din far.
Hej.
Gå och lek nu.
Jag... tog med mig en sak.
Han ville ta med den hem till dig.
Freddie... offrade sitt liv för mig.
Jag ville åtminstone överlämna den åt dig.
Tack.
Det ordnar sig.
Är du okej?
Ja.
Min far lärde mig att buddhister betraktar allt liv–
–vartenda levande ting, dyrbart.
Han lärde mig också att om man väljer att slåss–
–så måste man acceptera sitt beslut för att kunna känna medkänsla.
På Hawaii finns ett talesätt–
–som säger att allt man gör i livet ska göras för kommande sju generationer.
100:e/442:a brigaden led enorma förluster under striderna i Italien.
De gick in i kampen för Frankrike med 2 943 man.
Under striderna rapporterade de 204 döda eller saknade–
–över 2 000 sårade, varav 882 allvarligt.
Ur kompani I som först nådde Texasbataljonen återstod åtta man.
Kampen för att rädda Texasbataljonen–
–anses som en av andra världskrigets mest betydelsefulla.
100:e/442:a brigaden är Amerikas genom tiderna mest dekorerade enhet.
Inspirerad av verkliga människor och sanna berättelser.
Till minne av James "Jimmy" Takeo Nishikawa
VI TACKAR FÖR ALLT STÖD MED TAPPERHETSLISTAN