Menneskehjernen inneholder omtrent 100 milliarder nerveceller.
Disse ville for seg selv bare la oss lagre
omtrent like mye informasjon som en minnepinne.
Heldigvis for oss forbinder de seg og slår seg sammen
og skaper et nettverk som øker lagringsevnen eksponentielt.
- Det er så fredelig her oppe. - Å ja. Det er flott.
- Ifølge kartet er fossen rundt svingen. - Ok.
Denne prosessen skaper faktisk så mye plass
at vi kan lagre noe som tilsvarer tre millioner timer med video.
- Ikke noen foss. - Har jeg misforstått dette?
- Det er en foss, ikke sant? - Jo.
Men kartet sier også at stien er moderat vanskelig.
- Beklager. Det skulle bli en artig fridag. - Jeg morer meg.
Søle på støvlene, frisk luft. Dette er friluftsliv, hva? Kom igjen.
Så hvorfor husker vi ikke alt vi prøver å lære utenat?
"Etter reseksjon av ileum vil pasienten mest sannsynlig måtte ta hvilket vitamin?"
B12. Visitten starter om fem minutter. Kaffe tar lengre tid.
- I går kjeftet hun på meg for å gå på do. - Alle er stressa over ABSITE i morgen.
- Eller fordi hun ikke får seg noe. - Jeg får heller ikke noe.
Det blir 4,85.
Fikk du pengene fra Teddy?
Ja. Lommeboken min er virkelig her et sted.
Jeg betaler. Frokost? Jeg har et altfor nært forhold til croissantene.
- Det behøver du ikke. - Nei da, men jeg vil.
- Behold vekslepengene. - Takk.
- Hva? - Hun kjøpte kaffe til meg.
- Ja, kanskje hun bare var hyggelig. - Eller rar.
Jeg har ikke tid til hva det nå er.
Dr. Wagner til radiologisk avdeling.
Jeg har sendt meldinger. Jeg skal følge deg i dag.
- Jeg tror vi kan ta Mr. Quint fra... - Bare...
Jeg øver på talen til Altman. Jeg slutter med generell kirurgi når hun kommer.
- Altman har fri. - Nei. Hva?
Jeg øvde i hele natt.
Du kan bruke all den energien på å signere på flytting av Mr. Quint.
Og Mrs. Valenti ser fortsatt hoven ut, så du bør kanskje be om CT.
Har du sett på sykepleiernotatene fra i går?
Har du glemt hvordan dette fungerer? Jeg sier hva du skal gjøre.
- Gå og gjør alt det. - Hva skal du gjøre?
Jeg skal irritere meg over hvor treg turnuslegen min var.
Møkka renner nedover. Gå.
Og de lurer på hvor jeg får tonefallet fra.
Gå unna.
Jeg undersøkte rektum til 23.00 i går. Du kunne sagt fra før du dumpet Helm.
Jeg trengte bare å være i fred litt.
Gå fortere.
- Hun er som en forbannet bie. - Loggen min er ferdig.
- Beklager forsinkelsen. Jeg leste til... - Bare gi meg den.
Jeg eller Schmitt skal ha den, men hvorfor følge reglene nå?
Gratulerer.
På under to måneder har dere til sammen gjort dusinvis av arteriekateter,
brystdren og andre kritiske prosedyrer. Og det var ikke det dere ville,
men dere gikk tilbake til start, jobbet sammen og er klare til å gå videre.
- Får vi komme inn i OS-en igjen? - Fra og med nå.
- Kan jeg få være med på Dorians... - Jeg har vært med siden han kom.
Sa jeg at dette er et demokrati? Helm.
Griffith og Adams, dr. Bailey. Millin, med Shepherd.
- Yasuda, Ndugu. Kwan, Lincoln. - Og les når dere kan i dag.
Om dere ikke ligger over 30-prosentilen på eksamenen i morgen, trenger Joe's folk.
Dårlig spøk, jeg elsket jobben der.
Fortsett å ta notater og ikke drep noen i OS-en.
Ja.
Gå.
Hvordan går det i dag?
Lungen min er kollapset, men håret mitt er flott, så...
Jeg tar det. Yasuda.
Emmy Chen, 16, født med cystisk fibrose. Lagt inn for en vedvarende pneumothorax.
Får nå Mucomyst og har et toliters nesekateter.
Har hatt mye mer.
I morgen skal hun få en VATS-pleurodese
for å irritere overflatehinnen på lungen og brystveggen.
- Det går jeg aldri med på. - Vi snakket om det.
- Du har sagt ja. - Min kropp, mitt valg.
Det uttrykket brukes ikke sånn.
Og kroppen din lekker luft fra lungen inn i brystet. Så hør på dr. Ndugu.
- Hei, Caroline. - Hei.
- Jeg er dr. Beltran, det er dr. Millin. - Og jeg er Emmy.
Dessverre er det fullt her,
så velkommen til Emmys verden. Vi bor bare i den.
- Hei, du må være Diane. Hvordan var turen? - Grei. Og takk for at vi fikk komme.
Vi har hørt mye bra om deg fra støttegruppen vår.
Jeg håper jeg kan leve opp til det. Kan jeg få se?
Du er bedre enn den første legen. Han var så dømmende.
- Du er trygg her. - Vi kan høre deg, Emmy.
- Legen dømte meg fordi jeg er trans. - Ja, de fleste leger suger.
Takk, Emmy. Presenter tilfellet, Millin.
Caroline Early, 14, har et økende ubehag bak venstre kne.
Diagnostisk ultralyd viste et lipom, eksisjonen er planlagt i dag.
Du ble skannet for et par måneder siden, så jeg vil ta MR og ultralyd
for å sikre at ingenting ble oversett.
- Ok. - Vi kommer snart tilbake.
Takk.
Dr. Griffith, presenter.
- Dorian Cardenas, 55 dager her, overført... - Femtiseks.
Femtiseks.
Overført tilbake til intensiven etter blodforgiftning
og enterokutan fistel. Behandlet med i.v.-antibiotika. Har kommet seg.
Laparotomi planlagt i dag for å lukke fistelen.
- Det er bra! Er du klar for operasjonen? - Svarer noen "ja" på det?
- Kan vi undersøke magen din? - Samme det.
Det ser ut som 320 ml over natten.
- Hvordan fungerer operasjonen? - Dorians hud og tynntarmen er forbundet.
I dag skal vi fjerne den forbindelsen
og samtidig skal vi prøve å legge tarmen tilbake.
Er det sant?
Du er ung. Du tar til deg næring slik vi ønsker, så vi skal prøve.
- Ett skritt nærmere osteburgeren. - Det tror jeg når jeg spiser den.
- Kanskje vi bare bør oppgi fossen. - Vent, det treet har jeg sett før.
- Går vi rundt i ring? - Rosie!
- Hjelp meg, pappa!
- Hjelp meg, ankelen min. - Hva har skjedd?
- Datteren min falt. - Er det noen som kan hjelpe oss?
Jeg heter Owen, det er, Teddy. Vi er leger. Vi skal finne ut av dette.
Ingen dekning. Jeg går og ringer nødtelefonen.
- Kan du røre armene og beina dine? - Ja, men ankelen min gjør vondt.
Ikke legg vekt på den og ta det rolig.
- Spøker du? - Hun har fortsatt sans for humor.
Når vi får fatt i oppsynsmennene, kommer hjelpen om ti minutter.
- Jeg er på en kant. - Ikke rør deg.
- Pappa! - Jeg er her.
Vi prøver å få hjelp.
- Hvordan kommer jeg ut? - Jeg skal få deg ut.
- Hva gjør du? - Jeg kommer.
- Vent! - Nei, pappa!
Nei!
- Er du skadet, Joseph? - Herregud.
Jeg fikk et kutt i beinet. Det er stygt.
- Rosie, du må se på det. - Ok.
Jeg tror ikke jeg kan. Vi er på kanten av et stup!
- Du må si hva du ser. - Herregud. Ok.
- Blodet spruter. - Mener du at det renner jevnt og rolig?
- Jeg mener at det spruter! - Vi må prøve å stanse det.
- Kommer hjelpen? - Ikke ennå.
Før det må du prøve å hjelpe ham selv. Man stanser en blødning med tre steg:
legg press på, fyll såret og bruk en årepresse.
Jeg ville ikke engang gå på denne turen!
Hør etter. Har du en genser du kan bruke? Ta den av og legg press på såret med den.
Ok.
- Jeg er lei for det. - Ok.
Vent.
Det hjelper ikke!
Fyll såret med stoff. Bruk samme genser. Du må dytte det inn i såret.
- Få det så fullt som mulig. - Det virker ikke særlig hygienisk.
- Du har ikke noe valg. - Ok.
- Rosie. - Ok.
- Det er inne. - Bra.
Press nedover så hardt du kan. Et jevnt og direkte press.
Ok.
- Er du der fortsatt? - Ja, jeg går ingen steder.
Kom igjen, Teddy.
Nesten ferdig. Kan du prøve å la være å røre på deg?
Er vi ikke ferdige? Dette er så vondt.
- Caroline, vedder du? - Jeg vet ikke. Kanskje.
Greit, om skanningen ikke er ferdig når du har talt til hundre, får du 100 dollar.
Da kan jeg kjøpe mye broderitråd.
- Liker du håndarbeid? - Jeg lager vennskapsbånd. I fritimene.
Når jeg knytter små knuter, er det som jeg er langt vekk.
Vennene dine er heldige med at du lager så kule ting.
- Jeg begynner å telle! - For sent, vi er ferdige.
Slapp av, nå.
- Ok, hva ser vi på her? - Det er ikke nok fett til et lipom.
Det er en nerve der. Er det et nevrofibrom?
Det veddet jeg ikke på.
Hvilken av de følgende er en klar kontraindikasjon på å gi tPA?
Ukontrollert hypertensjon, en nylig ryggmargs...
Jeg vil ikke pugge nå.
Det roer meg ned. Jeg er nervøs for å komme til OS-en.
- Er du? - Nei.
Kwan, hofteoperasjonen er utsatt, så du kan fortsette å lese.
- Hva gjør du? - Jeg stopper en sokk.
- Du skal ta ABSITE i morgen. - Ja.
Du ba om ikke å måtte skrive notater så du kunne lese.
- Og jeg setter pris på tiden. - Som du bruker til å stoppe en sokk.
Ja, den er...
- Den er... - En lykkesokk?
- Er det rart om jeg sier ja? - Du er Serena Williams.
Nå er jeg ikke med.
Hun skifter ikke sokker under en turnering.
Hun vasker dem ikke om hun vinner.
Vet du hvor mange idrettsfolk som har lykkesokker, -shorts eller -skjegg?
Du er i godt selskap, Kwan.
- Du har bare ett problem. - Du trenger operasjonsnotatene?
Nei. Gasbindet. Det vil ikke holde.
La meg se på den.
Så lesjonen er godartet, men...
- Det er alltid et "men". - Hei!
Dessverre er det ikke et lipom slik den andre legen trodde.
Det er sannsynligvis et nevrofibrom, en spontan utvekst i nervevevet.
- Den kan skade selve nerven. - Derfor har du smerter.
- Kan dere fjerne den? - Ja.
Men vi trenger hjelp, derfor er min venn, dr. Shepherd, her.
- Hei, Caroline. - Hei.
Er... Jeg beklager, men med all respekt
så kom vi hit fra Texas for å jobbe med dr. Beltran.
Vi ville begrense antallet leger for Carolines skyld.
Ja, jeg vet det.
Men vi trenger at noen som er dyktig til å bevare nervevevet, opererer henne.
Dr. Shepherd og jeg har jobbet mye sammen. Jeg vet at hun er den beste.
Om jeg trengte en nevrokirurg, ville jeg valgt henne.
- Og hun er flink til Gem Crush. - Jeg vet ikke. Det var ikke planen.
Du kan si nei.
Kan vi få være alene et øyeblikk? Ikke ta det personlig.
- Selvsagt ikke. - Dere skal få være alene.
Nesten gjennom fascien.
Ok. La oss se hva vi har.
- Pokker ta. Griffith, Adams. - Hva er det? Er det sammenvoksinger?
- Det er som et digert arr. - Som er kjent som?
Intraperitoneal adheranse. Men det vistes ikke på bildene.
Av og til ser du det ikke før du står overfor det.
Ok, dette vil ta tid. Om dere føler behov for å gå ut
og lese til prøven, vil ingen stille spørsmål ved det.
Men jeg må vite det nå. Dorian kan ikke forstyrres her.
Jeg kan ikke forstyrres her.
Gjør dere klare, da. Saks. Jeg trenger traksjon.
- Hvordan ser det ut? Noen forbedring? - Det er bedre, men han blør gjennom.
Jeg fikk kontakt. De kommer. Hvor er faren?
- Nå tuller du. Er han skadet? - Rosie sier at han har et sår på beinet.
- Mye blod, mulige lårskader. - Det er blod overalt. Har han noe igjen?
Kanskje jeg bør skli ned og...
Og skade deg alvorlig så de må sende flere folk? Å nei.
Han kan dø. Han trenger en... Har du et belte, Rosie?
- Jeg har yogabukser. - Ok, det betyr nei.
- Noe med en stropp? - Ja, en liten rumpetaske.
Kan du løsne stroppen?
- Ja. - Ok, det fungerer.
Du skal lage en årepresse. Legg den rundt beinet, rett over såret
og fest den så stramt du kan.
Det går bra. Ok.
- Beklager. Jeg er ferdig. - Ok, ser du noen pinner?
- Ja, det er en her. - Ta pinnen.
Bind den til årepressen der knuten er. Du skal vri pinnen og stramme stroppen.
- Rosie. - Ok.
Ok, jeg vrir.
- Den blir strammere. - Bra, du er flink.
- Fortsett til blødningen stanser. - Jeg tror den har stanset.
Godt jobbet, Rosie. Hold den på plass. Hjelpen er på vei. Ikke gi opp, ok?
Ok, Griffith, hent Metz-saksen.
Du skal løsne adheransene.
Jeg ser ikke hvor de slutter, og tarmene starter.
- Skal jeg skifte mening? - Metz-saksen, takk.
Greit, pent og rolig. Ett lag av gangen.
Aldri gå dypere enn det jeg viser deg med min saks.
Ok.
- Bra. - Vi har nesten ikke gjort noe.
- Griffith klarer seg helt fint. - Skal vi fortsette?
Dorian har hatt komplikasjon etter komplikasjon.
Vi ser ikke. Om du fortsetter, kan du skade ham enda mer.
Han var død den første dagen her. Kwan holdt hjertet hans i hendene.
Han har blodforgiftning.
Jeg åpnet ham i sengen da han døde, men han er her fortsatt.
Han gir ikke opp. Da gjør ikke jeg det heller.
Jeg gjennomfører ting. Jeg gjennomfører dette.
- Ok. - Ok.
Greit, Griffith.
De har kommet langt for å treffe deg. Så smigrende.
Jeg er rasende.
Caroline burde ikke behøve å reise for å finne en respektfull lege.
Du ville ikke bli i Texas for å hjelpe flere der?
Selv om jeg hater det, er det nok tryggere for dem å komme til meg her.
Det har blitt så fiendtlig.
Glem den ubehagelige stirringen og mikroaggresjonen.
En familie snakket om å gi sønnen en skuddsikker vest fordi han er trans.
- Det er... - Det fins ikke ord som beskriver det.
- Håper Carolines mor snakker med henne. - Og ikke Emmy.
Emmy Chen er ikke på rommet sitt.
- Hun pleier å vandre. - Takk for advarselen.
- Kan dere hjelpe meg? - Vi har en annen pasient.
Om det er Caroline, er hun også borte.
- Nå tuller du. - Ok.
Den elastiske bandasjen er svært undervurdert.
Den kontrollerer hevelser, lindrer smerter og er holdbar og fleksibel.
Alt du trenger i en sokk.
- Hvordan er du til å sy? - Jevn avstand. Grei stramming.
- Flott. Hva slags sutur? - Silke 2-0. Sterk og permanent.
Den er grei. Vi gjør det.
De flytter Mr. Quint. Når han er på plass, undersøk hvite blodceller igjen.
Finn dr. Wilson. Hun må se at vi planlegger Mrs. Prices galleoperasjon.
- Kan jeg være med? - Hørte du noe jeg sa før "galleoperasjon"?
- Jeg følger egentlig dr. Ndugu. - Møkka renner nedover.
- Så du dr. Ndugus melding, Yasuda? - Jeg må gå. Beklager.
- Emmy og Caroline er borte. - Kanskje de er med på en operasjon.
- Alle de kule får lov, utenom meg. - Du vil ha mer tid til å lese.
Unødvendig, jeg har fotografisk hukommelse.
- Jeg må skjære, jeg fortjener det. - Litt selvopptatt?
Jeg fullførte loggen for flere uker siden, og så måtte jeg vente tålmodig.
- Var du tålmodig? - Ja.
Og nå som bermen endelig er ferdige, får jeg ikke operere.
- Jeg holder på å dø. - Kondolerer, på vegne av bermen.
- Sjekket Ndugu pauserommet? - Tror du de har sneket seg inn der?
Emmy kan finne på hva som helst. Hun har alltid vært vanskelig.
Du høres ut som moren min. Jeg var ikke et enkelt barn.
Jeg trodde hun mobbet meg i starten. Hun ringte 20 ganger for én TikTok-video.
Det viser seg at foreldrene jobber, og de har to barn til, så hun er mye alene.
Har spist flere middager på rommet hennes.
Hun er en plage, men den jeg liker best. Hun minner meg om meg selv. Så sta.
- Vi hadde nok vært venner. - Sannsynligvis ikke.
Seriøst? Du kan ikke spise før operasjonen.
Vi er ikke dumme. De er til etterpå.
- Du burde ligget i sengen din. - Det er min feil.
Jeg ville ha snacks, og vi hadde ikke tid...
- Emmy? - Emmy!
- Går det bra? - Hent oksygen og en båre.
Gi meg hodet hennes. Kom an. Bli her. Emmy.
AMBULANSE
Hunt?
Joseph Scott, 47. Falt i en hule. Stikksår i venstre bein fra en stein.
Arterieblødning med blodtap. Kontrollert med årepresse og pakning.
Ingen andre skader.
- Og Altman. Greit. Hva har vi? - Rosie Scott, 19 år gammel kvinne.
Falt i samme hule.
Isolert ankelskade. Våken, vitale verdier er stabile.
- Har pappa det bra? - Han er tøff. Undersøk ankelen hennes.
Han skal til OS-en. Han er i gode hender. Vi skal oppdatere deg.
- Litt av en fridag. - Greit, Kwan, la oss få henne inn.
Hva om hun hater meg? Det var min idé å gå ut.
- Det går bra. Hun får hjelp. - Trekk pusten dypt, ok?
Bra, ok. Velkommen tilbake.
Greit, kom an.
Vi skal få brystdrenet ditt koblet til suget.
Hva er galt? Er du redd? Det går bra.
Nei, la den være. Jeg skal gjette. Hva er det?
Pneumothoraxen? Er du redd den er verre?
Ok, er du redd du ikke blir bra? Det vil du. Jeg tar meg av deg.
Jeg er her. Og Caroline. Vi er her. Vi vil bare at du skal ha det bra.
Men jeg skal feste en GPS på deg.
- Alt er forbundet med... - Hysj, jeg tenker.
Det går ikke. Vi ville ta for mye av tarmene...
- Vent. Men du sa at... - Jeg vet hva jeg sa.
Men han har mye mindre tarm enn vi trodde. Tarmen rundt fistelen er skjør.
Etter at vi fjerner dette og kommer til den friske tarmen,
vil han ha det verre enn før.
Kan han få medisiner for kort tarm-syndrom?
Det kan hjelpe, men han har ikke nok tarm til å unngå TPN.
Vi har gjort alt dette, og så må Dorian få all næring gjennom i.v. resten av livet?
- Han er 23. - Adams.
- Leveren vil svikte før han blir 30. - Tror du ikke jeg vet det?
Tror du at det er greit for meg?
Når barn har kort tarm-syndrom, hvilke av disse teknikkene øker tarmen med 20 %?
OS-en er ikke stedet for spørsmål til ABSITE-prøven.
En tarmforlengende prosedyre. En STEP-prosedyre.
Fortell meg hva det er.
Du skjærer den resterende tarmen i sikksakk.
- Hvorfor gjør vi det? - For å forlenge den og øke opptaket.
Men det er ikke standard for en voksen.
Fordi det meste av forskningen fokuserer på barn.
Ingenting denne mannen har opplevd har vært standard.
Vi endrer planene. Adams, bytt med dr. Webber.
Vi skifter til en STEP-prosedyre.
Følg meg, gjør akkurat som jeg sier.
Jeg vil trenge en GIA-stiftemaskin og mange ekstra stifter.
Hei. Skriv at disse haster, og send meg blodtrykket hver andre time.
Jeg trodde du skulle møte meg på intensiven.
Jeg sjekker bare noen post partum-mødre fra i går.
- Men du har blå uniform. - Å ja, det glemte jeg.
Når jeg skifter uniform, glemmer jeg pasientene fra dagen før.
Jeg så notatene. Halvparten av det jeg ba om, ga du til kandidater.
Jeg overvåket dem. Det er jobben min. Er det din?
Om du ikke kan fjerne dren, har vi større problemer enn at du er irriterende.
Bailey og Webber opererer, så jeg har deres pasienter også.
- Og leser til ABSITE. - Ok. Sier du dette til dem også?
Du har ikke sluttet ennå. Du bestemte det for 48 timer siden
og har allerede forsvunnet.
- Moren din sa du ville prate med oss? - Ja.
- Jeg har ikke bestemt meg for operasjonen. - Ok. Har du spørsmål?
- Emmy har vært lenge borte. - Ja, hun trengte noen prøver.
Jeg lager et armbånd til henne. Jeg bruker mine yndlingsfarger.
- Grønt og lilla. - Vi vil hjelpe deg, Caroline.
Det Emmy gjorde, kan jeg gjøre det?
- At man sier hva man er redd for? - Ja da.
Emmy og jeg bytter vanligvis på, så jeg gjør det først.
Jeg er redd for å glemme navnene til pasientenes foreldre.
Jeg skriver dem på hånden min.
Jeg er redd jeg ikke blir frisk til vårballet.
Jeg er redd for sykehuskjelleren. Alle kjellere, faktisk.
Jeg er redd for narkosen. Jeg har aldri fått det.
Ja.
Jeg er redd for
ikke å leve opp til pasientenes forventninger.
Jeg vet at de stoler på meg.
Jeg leste på nettet at på operasjonsbordet er man naken.
Har aldri vært naken foran noen, særlig ikke et rom med fremmede.
Jeg er redd de ikke vil...
Jeg redd de ikke vil forstå. At de ikke vil se meg.
Caroline. Hei.
Vi ser deg.
Du er ei fantastisk jente,
og vi skal passe på at alle i operasjonssalen forstår det.
Ok. Jeg tar operasjonen.
Vi skal gjøre deg klar.
Og jeg skal si ifra til Diane.
Ok, dette blir mer behagelig. Jeg kommer tilbake senere.
Kan vi ta en prat?
Vanligvis sier jeg ja, men du har oversett meg i en uke.
Du køddet med min mulighet til å bli en bedre kirurg,
noe som er like ille som utroskap.
Men jeg kommer til deg som sjefen min. Jeg må operere.
Det er den første dagen, Ndugu er ikke i OS-en, og jeg er ferdig med oppgavene.
- Les til ABSITE som resten av oss. - Sett deg i mitt sted.
Da du jobbet på Joe's, ville du ikke tilbake til OS-en?
- Nei. - Hvorfor er du sjefen min?
Beckman trenger noen til en TAVI. OS 4.
- Du må løpe. - Takk. Jeg mener det.
Og vi skal snakke sammen. Til slutt. Takk.
Punktert lårarterie. Vi kan gjøre en primær reparasjon.
- Vi må rense kantene. - Jeg trodde ikke dagen skulle ende sånn.
Du kan så si.
Jeg hadde ost og kjøttpålegg klart til toppen.
Utskylling.
Da jeg sto der oppe, kunne jeg ikke se noe,
og jeg trodde han hadde miste beinet eller noe enda verre.
- Noen har vel bare flaks. - Det var flaks at vi gikk tur der.
Pinsett, takk.
- Takk for i dag. Det var fint. - Snakk for deg selv. Jeg vil gjenta det.
Det minner meg om gamle dager. Du og jeg i felten.
- Masse blod, ikke noe utstyr. - Adrenalinet liker oss.
Men er et pensjonat på Whidbey-øya så fælt?
- Noen brudd på den ytre ankelknoken? - Nei.
- Om det var det? - Det avhenger av statusen.
- Bra. Forskjøvet? - Plate og skruer.
Akkurat. Ta dette, du.
- Er ankelen brukket? - Bare en kraftig forstuing.
Du må hvile, bruke is og kompresjon og la den ligge høyt.
- Vet du noe om faren min? - Han blir operert.
Han forlot meg og mamma da jeg var seks. Giftet seg på nytt, fikk en ny familie.
Vi møttes først igjen i fjor.
Han ba meg med på turen, og jeg ville ikke.
Han ba meg holde meg på stien, men jeg ville se hulen og bare...
Jeg trengte å være i fred. Så han må klare seg.
Vi sier ifra så snart vi hører noe.
Takk.
Flere stifter, takk.
Ypperlig løsning. Jeg tror dette skal gå fint.
Setter inn stift.
Hjertestans.
- Hvorfor? Hva skjedde? - Nei.
Vi mister ham. Ok, fort dere. Gå unna, dere to.
Starter brystkompresjon. Gi adrenalin. Ok.
Kom igjen. Du har kommet for langt til å gi opp nå.
Kom igjen.
Hei. Hvordan har Emmy det?
Bra. Oksygenmetningen er bedre. Hun er seg selv igjen.
- På mobilen og lurer på hvor jeg er? - Noe sånt, ja.
- Gikk Carolines operasjon bra? - Ja, takket være dr. Shepherd.
Ok. Jeg må se til en pasient, men kommer til Emmy senere.
Hei. Jeg venter fortsatt på mitt.
Hun får ikke mer oksygen, og de vitale verdiene er fine.
- Hvordan går det? - Jeg er litt trøtt.
Ikke dårlig for noen som har fått fjernet en svulst.
Hvor lang tid før hun blir frisk?
Hun må følges opp, men jeg tror det vil gå fort.
- Ja, skoleballet blir knalt. - Ingen sier det mer.
Du kan si at det blir gøy, slik vanlige mennesker gjør.
Takk.
- Jeg skal sende bilder. - Å ja.
Takk, begge to, for at dere har tatt så godt vare på datteren min.
- Selvsagt. - Vi er et godt team.
- Hei, Rosie. - Han våkner nok snart.
Du vet, vi...
Vi kranglet om rumpetasken før vi gikk i dag.
Han sa at man trenger sekk for å ta med forsyninger
og være forberedt på alt.
Men jeg var sta, og jeg tok den med fordi den passet til antrekket mitt.
Han vil nok ha skiftet mening om den nå.
- Takk for at du reddet oss. - Du reddet ham. Jeg pratet bare.
Det du lærte meg var ikke vanskelig. Jeg visste ikke at det var det jeg måtte.
Men uten deg ville ikke pappa vært her nå.
Mer adrenalin. Kom igjen, Dorian.
Ta over kompresjonene, Adams.
- Bra. - Kom igjen.
- Hva ser du, Griffith?
Vent. VF. Vi kan bruke sjokk.
Ok. Elektroder, takk.
- Sjekk pulsen. Har vi noe? - Ingenting. Ingen puls.
Greit. Lader til 150. Gå unna.
Gå unna, Adams!
Lucas! Hei, det går bra.
Og, gå unna. Lad til 170.
Gå unna.
Lad til 200. Gå unna!
- Bailey. - En gang til. Gå unna.
En kort veiledning for kirurgkandidater
Intensivbehandling
Jeg har gode nyheter og dårlige nyheter. De gode er at jeg fant en operasjon.
De dårlige er at Ndugu trenger noen til å fjerne tråder hos en pasient.
Kan du gjøre meg en stor tjeneste og...
- Er alt i orden? - Har ikke svart riktig på ett spørsmål.
- Jeg stryker. - Nei, det gjør du ikke.
Jo. Da blir jeg arbeidsledig og må bo hos hippie-foreldrene mine eller broren min.
- Det kommer til å gå fint. - Jeg vet alt dette.
Jeg kan det ut og inn, men hver gang jeg ser på prøven, blir hjernen min tom.
Jeg elsker jobben min. Jeg vil ikke få sparken.
- Du trenger Yasuda-teknikken. - Hva er det?
Min patenterte lesemetode. Den lykkes hver eneste gang.
- Da mener du bare med deg? - Vil du ha hjelp eller ikke?
Hva med operasjonen din?
Jeg får en i morgen. Ok, så...
Da starter vi.
Ok.
Du oppdaterte Rosies journal.
Ja, jeg ville gjøre noen av notatene dine før jeg leste mer.
- Takk. - Ja.
Kwan. Jeg har sett deg jobbe i hele dag.
Du vil gjøre det strålende på ABSITE, og det er ikke flaks.
Du jobber hardt. Du er forberedt. Du kan tingene dine.
- Husk det når du tar prøven. - Takk.
- Men jeg bør ha på meg sokkene, ikke sant? - Ja.
- Og om du må vaske dem, gjør det for hånd. - Å ja.
- Er du her fortsatt? - Jeg overvåker ham selv.
Jeg sendte hjem kandidatene. Det er ABSITE i morgen.
Du har gjort en god jobb med dem. Med ham også.
Det føles ikke sånn.
Og han gir ikke opp, men hvem vet hvordan han vil fungere om han våkner.
Og kandidatene... Jeg trodde jeg gjorde en god jobb med dem også.
Jeg trodde repetisjon og fokus ville forberede dem på alt.
Men dette? Skutt på kloss hold på vei hjem fra jobben.
Og han er bare en av mange tusen ofre for væpnet vold
som kommer på sykehus hvert år.
En av mange tusen som må få operasjon etter operasjon.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal forberede dem på det. Jeg vil ikke.
- Jeg er ikke forberedt på det. - Ingen er det, Bailey.
Ingen.
- Hei. - Hei.
- Hvordan har Rosie det? - Bra. Rystet, men har det bra.
Om vi klarte å lære en 19-åring hvordan faren ikke skulle forblø,
hvorfor kan vi ikke lære alle det?
Tenk hvor mange skader som oppstår hver dag og hvor mange som mister livet
fordi ingen er opplært.
Vi kunne lage videoer, undervise, lage nettsider. Jeg vet ikke.
Men om det å stanse blødninger ble undervist som HLR,
kunne vi redde så mange flere liv.
- Hva syns du? - Det er en flott idé.
Syns du det? Ville du kunne finansiere det?
Jeg mener, bare forskningen og utviklingen?
- Jeg må se hvor mye jeg har igjen. - Ok.
Dette blir flott.
Kom an.
- Det er sånn jeg sier unnskyld. - Du kunne bare sagt: "Unnskyld, Levi."
- Greit. Jeg gir den til Helm. - Ok.
Jeg mistet nesten en gravid kvinne. Og nå får jeg henne ikke ut av hodet.
Og nå er jeg bekymret for om alle pasientene mine puster om natten.
Jo...
Link så meg logge inn på sykehussystemet 02.00 for å sjekke blodtrykket deres.
Så jeg har ikke forsvunnet. Jeg har bare hetta.
Du er en fantastisk kirurg. Så god at begge spesialitetene vil ha deg.
Det skjer feil. Det har du sagt tjue ganger.
Hvorfor gjør du fortsatt feil etter at jeg sa det første gang?
Gå til kvinneklinikken, du. Det går bra.
- Hei. Ikke noen middag med Emmy? - Nei, hun har en ny bestevenn.
Jeg er avleggs.
Hei, takk for det i stad. Du sa hyggelige ting til Caroline og moren.
Jeg løy. Du suger på Gem Crush. Du får aldri mobilen mer.
- Men du ville la meg operere deg. - Jeg har sett hendene dine.
Jeg ville si noe, og jeg er litt redd for å si det.
Så jeg buser bare ut med det, fordi det er sånn jeg gjør det.
Vil du gå ut med meg en gang?
Jeg misforsto helt klart situasjonen.
Du ga meg bare mange komplimenter og kjøpte kaffe til meg.
Glem at jeg sa noe.
Nei, det er bare... Jeg er midt i en fæl skilsmisse.
Og kona mi er fortsatt i Texas, så...
Hei. Emmys foreldre er på venteværelset. Jeg kan snakke med dem, eller...
- Nei, jeg blir med. - Ok.
- Hei, er alt i orden? - Jeg har det bra.
Jeg har opplevd det. Det er tøft når pasienten er mer enn en pasient.
Jeg kunne ikke stanse. Bailey sa det, men jeg klarte det ikke.
Det er vel alltid problemet mitt, hva? Jeg kan ikke gi slipp på ting.
Vet du hvordan jeg kom på STEP-prosedyren?
- Fordi du er et ABSITE-geni? - Jeg tenkte på deg.
Du er fryktløs når du snakker på vegne av pasientene dine,
samme hvem som er der.
Jeg har vært redd for å ta sjanser når jeg kunne ta feil,
og har tenkt at det var farlig, men det er farligere ikke å ta sjansen.
Og det lærte du meg. Jeg er en modigere lege på grunn av deg.
Jeg er en bedre lege på grunn av deg.
Hjernene våre tilpasser seg hele tiden til nåtiden.
Hei.
Hva er klokka?
- Prøven er om fem minutter. - Nei, det er umulig.
Vi sovnet bare.
- Prøven er om fem minutter! - Jeg vet det!
Bare løp!
Hjernene våre kan overstyre informasjon vi ikke bruker mer
med nyere, mer relevante ideer.
Så er dette et kurs?
Vi har også videoundervisning og aktiviteter i lokalsamfunnet.
Det høres ut som noe Fox-stiftelsen kunne støtte.
Vi kan starte her, og om det går bra, kan vi gå videre til alle Fox-sykehusene.
Har du snakket med sjefkirurgen? Vil ikke at dette skal skape ekteskapsproblemer.
Teddy liker det.
Jeg ville ikke sette henne i en vanskelig posisjon ved å be om penger.
Nei. Noen ting blander man ikke.
- Akkurat. - Ok, dr. Hunt.
Jeg skal ta en kikk på midlene og se hva jeg finner.
Hjernene våre avgjør dette for oss, om vi liker det eller ikke.
Dere får 240 spørsmål delt opp i to 150-minuttersperioder.
Dere får en 45-minutters pause
og kan ikke gå tilbake til første del etter innlevering.
LYKKE TIL!
Skriv inn autorisasjonskoden og start.
De hjelper oss med å holde på det som er viktig,
og lager plass til det fremtiden kan bringe.
Oversatt av: S. Marum