Hjärnan lagrar ett enda minne i miljoner neuroner.
Nu får det vara slut! Jag blir galen!
Hur kan du sova med det här?
Kwany. Kwan-Kwan.
Hej, ursäkta.
Vem är du?
En neuron håller i minnet av din första dejts cologne.
En annan neuron minns ljudet av blixtlåset som dras ner
och ännu en för din favoritlåt du dansade den kvällen.
Ska du upp och jobba? Klockan är 3 på natten.
Säg det till Griffith.
- Vem är tjejen i ditt rum? - Ingen.
Varför ligger du här? Snarkar hon?
Jag sover lite till.
För att minnas hela kvällen måste alla dina neuroner
kommunicera med varann för att få bilden komplett.
Men när hjärnan drabbas av ett trauma
får neuronerna syrebrist och dör.
De beställde inget förra veckan.
Det är sista lådan med 4-x-4. Kan vi sno från kardio?
Om vi får en sköterska.
- Hur överlevde de en vecka utan oss? - Vet inte. Känner du nån Nora Young?
Hon växte upp på gatan hemma. En av syrrans kompisar. Hur så?
Megan skickar hit henne. Hon har en trasig matstrupe efter nissenplastik.
De har försökt laga den, men den läcker ändå.
Jag har inte sett Nora på åratal. Hon var rätt jobbig. Kaxig och spänd.
Bestämd och målinriktad, menar jag.
Istället för kompletta minnen står man med glimtar...
God morgon. Hoppas att du är på hugget idag.
Jag har några idéer för genetiska målgrupper.
Är det där en PCR-maskin? Var kommer den ifrån?
Dr Ridgeson har fått bidrag från NIH.
Kate Ridgeson?
- Ställer hon in utrustning i mitt labb nu? - Det är hennes labb nu.
Jahaja.
Man ska ju inte låta ett labb stå tomt en hel vecka.
Jag kollar genom operationerna och ser vad som är ledigt.
...en doft, en smak, en känsla.
God morgon.
När man börjar förlora minnena...
Jag tar trapporna.
...kan man inte få dem tillbaka.
Det brukar plinga innan dörrarna går upp.
- Var var plinget? - Vi får nog backa lite grann.
Hon har sett folk kyssas förr.
- Hon är vår chef, en av många... - Just det.
Hon har mycket annat att bekymra sig över.
Vi stiger ut som de värstingar vi är.
- Ja. - Som om inget har hänt.
Så blir allt bra. Okej?
Okej.
- Har du sett till Catherine? - Hon kommer nog strax.
- Ursäkta, jag var här först. - Det här kan inte vänta.
- Fick inte du sparken? - Jag skulle inte säga så.
Dr Fox, har du en minut? Jag vet att vi ibland tycker olika,
men jag vill prata med dig om att komma tillbaka som överläkare.
Vi har väl ett möte om min forskning inbokat, dr Fox?
Ring min assistent och boka ett möte, dr Bailey.
Jag som drog på mig högklackat.
Sätt dig.
Du är en kaxig en, du.
Eller "Tack så mycket
för att du flög tvärs över landet för att kolla upp mig
eftersom ingen vet att jag behandlas för Budd-Chiarisyndrom"?
Har du ett plåster?
- Ta det lugnt nu. - Får jag sparken annars?
Där borta, tack.
Men om hon är hans kusin varför säger han inte det bara?
- Kwan har en mystisk kvinna på besök. - Så bra. Vem bryr sig?
Vet du nåt kul?
I juli är du praktikant och vi är alla dina chefer.
Hej.
- Hejsan. God morgon. - God morgon.
- Var är Kwan? - Här.
Jag trodde först att du var sjuk, vilket är
en bra påminnelse: Känner ni er krassliga, ska ni inte ses.
För ni får inte falla på er post.
Jag sätter upp schemat nu.
- Vad gör hon här? - Hon ville höra mer om oss.
På sjukhuset?
Ja, hon vägrade gå hem.
Minnesförlusten påverkade inte hennes envishet.
Griffith, du går med Altman.
Yasuda, du är med Beltran.
Shepherd och Millin, ni går till neuro.
Kwan går med Hunt.
Adams, det verkar som om du får hjälpa mig med journalanteckningarna.
Fast Ndugu har bett om dig, så du får bestämma.
- Jag borde kanske kolla vad Ndugu vill. - God idé.
Om nån vill byta finns det en ledig chans hos mig.
Jaha, så att vi... Okej, då.
Kör hårt!
Tar du bort ett förband för att kolla såret får du lägga om det igen.
Jag har ett eget jobb, okej?
Jag kan inte sopa upp efter dig hela dagen.
- Hon lägger inga lock på, va? - Nej.
Igår hade jag kämpat emot, men idag försöker jag nåt nytt.
Jaså, vadå?
Yrkesmässig distans.
Jag vet att jag inte får pediatrik.
Jag såg listan på rankningar. Den låg framme hos sköterskorna.
- Synd... jag hade velat säga det. - Det är lugnt.
Jag visste att mina slutpoäng inte räckte, och jag saknar forskningserfarenhet.
- Jag hittar nåt annat. - Utan tvekan.
Okej, nu går vi ronden.
Visste du att det finns mer än 200 ihjälfrusna på Mount Everest?
Äsch. Hört talas om en liten båt som hette Titanic?
Elvis dog på en toalett. Fast du vet väl inte vem det var.
En hjärtattack, inte förstoppning. Vanligt missförstånd.
- Underbart. - Jag är en cool pastor.
Ända sen Cals mamma dog har han varit besatt av döden.
Jag var besatt av balsamering när jag var som du. Jag fattar.
- Yasuda? - Cal Wang, 15.
Fick diagnosen Li-Fraumenisyndrom för åtta år sen,
ett genetiskt tillstånd som kopplas till ökad risk för cancer.
Han hämtar sig efter en binjurebarkscancer som behandlades för två år sen.
Togs in på sjukhus för sin ökade ryggsmärta.
Han kan inte sova, äter knappt nånting.
- Det är en tumör igen, va? - Nu ska vi inte vara förhastade.
Vi tar flera prover för att gå till botten med smärtan
men hittills ser allt normalt ut.
Dr Schmitt har rätt. Ett steg i taget.
Dr Yasuda tar dig till röntgen,
så ses vi när proverna kommer tillbaka.
Har du tid att prata om mina forskningspengar nu?
Vill du att blodproppen ska spricka?
Meredith?
Varför sa du inte att du var tillbaka i stan?
Har du ändrat dig? Kommer du till Fox Foundation igen?
- Jag jobbar med detaljerna. - Vad betyder det?
Vad händer med forskningspengarna?
- Har Catherine sagt nåt? - Jag är upptagen.
- Varför kan du inte svara mig? - Kan vi ta det här senare?
Jag har en patient.
Hennes bilder kommer.
- Levercancer? - Vadå?
Den där levern är full av tumörer.
Dr Ndugu? Du ville mig visst nåt?
Ja. Dr Pierce sa att du avböjt jobbet i Chicago.
Ja, det var en gyllene möjlighet, men jag trivs där jag är.
Vi har en del möjligheter här också.
Följ med till övningslabbet idag.
Vi sätter upp ett labb för kärlanastomos åt AT-läkarna.
Dr Webber, jag letade efter dig.
Jag ville tacka för att du höll fortet medan jag var borta.
Jag kollade upp operationsschemat och det är en röra utan Bailey.
Hoppas det är okej men jag har fyllt i ditt schema för två veckor framåt.
- Ingen fara, det är inte bara bråck. - Vem sa att du fick göra det?
Det är ju chefens jobb att ha koll på schemat.
Du är inte chef.
Catherine sa att jag fick tillbaka mitt jobb.
Du är anställd som kardio-torax-kirurg.
Om du kan göra det jobbet utan att bryta mot regler eller stjäla pengar,
kan vi överväga det där med chef.
Jaha. Tack så mycket, då.
Vi har hållit på ett tag nu. Ska vi inte ta paus från det här?
- Det är inte nödvändigt. - Kanske inte för dig.
Jag har varit på sjukhuset i 36 timmar.
Du spelar golf, va?
Du också, Adams.
Tänker du berätta vem hon är, eller ska jag dra det ur dig?
- Välkommen tillbaka! - Tack.
Kom nu.
Nora Young, 46, kvinna.
Status: Komplikation efter refluxoperation med hål i matstrupen.
Efter första ingreppet pågående läckage och infektion.
- Rooster, kolla på dig, så stor redan. - Hej, Nora.
- Pratar hon med dig? - Tyvärr, ja.
Owen... förlåt. Dr Hunt. Jösses, vad dumt det låter.
Dr Hunt spelade Rooster i Tafts småskola 1980...
nåja, året är inte viktigt... i pjäsen Annie.
- Är du ett teaterbarn? - Jag gjorde en pjäs för betygens skull.
Han hade hängslen och hans röst bröts.
Det här är min fru, dr Teddy Altman.
- Hon tar hand om dig. - Välkommen till Grey-Sloan.
Tack. Jag vet att ni har mycket. Megan sa att du är chef.
Jag hjälper gärna till. Alla Megans vänner är våra vänner.
Vi tar bilderna från det förra sjukhuset och tar det vidare sen.
- Tack. - Kom nu.
- Hör du, är allt okej? - Ja. Jag mår bra.
Jag måste sköta om ett dop. Ger du det här till Cal?
En kistkatalog?
Han ville ha en kamouflagefärgad men det närmaste är armégrönt.
Han är 15 år.
Han har ett genetiskt tillstånd som ökar risken för cancer.
Du behöver inte förklara min patients patologi för mig.
Om du vill ge honom detta, vilket jag avråder, får du göra det själv.
Har du accepterat tanken på döden, doktorn?
- Med all respekt, fader... - Det är pastor.
- Men du får säga James. - Bra.
Om du ursäktar mig måste jag återgå till jobbet.
En kistkatalog?
De goda nyheterna är att det verkar som ett godartat neurinom i bröstroten.
- Men jättestort. - Kan vi skära ut det?
Jag vet inte. Det ligger nära ryggraden.
Kolla efter alla som inte har nåt schemalagt ännu,
och försök boka in dem.
Dr Shepherd, är du tillbaka?
Ja, försöker bara glida in i systemet.
Förlåt om jag stör, men kan du kolla på det här?
Jag förstår det inte.
- Oj, vilket pussel. - Ja.
Tror du att du hinner ta en titt? Han har väldigt ont.
Jag kan nog planera om lite.
Lägg in en MRI och 3D-rekonstruktion av ryggraden här.
- Jaha. Det är så här jag dör, alltså. - Det vet vi inte.
Jag vet allt om min cancer, Meredith.
Bilderna visar att det är metastaser eller en ny cancer.
- Ingendera är bra. - Vi vet inte nåt om det förrän vi testat.
- Försök inte lugna mig. - Okej.
Du vill inte bli lugnad av mig?
- Du måste berätta för Richard. - Nej.
- Han hjälper dig igenom detta. - Nej, Meredith.
Han vill hjälpa dig.
Vet du hur många komplikationer jag har varje år?
Neutropeni. Smärtor i ryggen, i bröstet. Ont i häcken.
Jag vill inte att Richard ska få panik jämt och ständigt.
Sätta sitt liv på paus medan han ser på hur jag dör.
Det är inte över. Det är inte slut än.
Kanske inte för dig, men för mig.
Det kan låta konstigt med tanke på var jag är,
men jag känner mig som en filmstjärna.
- Ja, det låter konstigt. - Jag har fyra ungar.
Mitt liv är tvätt och laga lunch. Idag stuvades jag in i ett flygplan,
och får filtar jag inte har tvättat själv. Det låter väl sorgligt för er.
Skojar du? Jag fattar inte hur mammor orkar med det.
Prozac och vin. I alla fall för mig.
- Har du alltid velat ha en stor familj? - Nej, bli reporter i Vita huset.
Sen mötte jag min make.
Hans familj driver en sockerbetsgård, och det är en stor firma.
Alla bönder behöver en fru.
Behövde. Vi står i slutet av en lång skilsmässa.
- Så ledsen. - Det är inte jag.
Sen kollar vi dina prover och röntgen.
Dr Altman kommer hit och pratar om hur vi går vidare.
Hur hamnade hon på den här våningen?
Är du ihop med en patients barnbarn?
Nej.
Du borde inte vara här på IVA.
Jag har en bagel åt dig. Du åt inget i morse.
Jag äter aldrig frukost. Det gjorde dig tokig.
- Det är dagens viktigaste mål. - Kaffe är dagens viktigaste mål.
Varför hittar jag bara ett foto på dig, om vi var förlovade?
- Vet inte. - Hur träffades vi?
På ett halloween-party.
Du hade klätt ut dig till discokula.
Den var så stor att du inte kom in genom toadörren.
Jag väntade på min tur,
och du bad mig krama om dräkten så att du kunde klämma dig igenom.
Vi såg så dumma ut, och kunde inte sluta skratta.
Sen såg jag din bild i alla småspeglar på dräkten
och tänkte, minns jag,
"Det finns ingen bild av henne jag inte gillar."
Det var nog fint att vara så älskad.
Varför gjorde vi slut?
- Det var komplicerat. - Och vad betyder det?
Blå kod!
- Blå kod! 4:e plan, IVA, kirurgi! - En akutvagn hit nu!
Blå kod, 4:e plan, IVA, kirurgi!
Äsch, lägg av.
Okej, nordostlig bris.
Nu ska jag visa er hur man gör.
Nej.
Ligger inte hålet därborta?
- Han fick väl solen i ögonen. - Okej, lite ringrostig.
- Jaha. Adams. Är du bra, då? - Jag duger.
Okej.
Var det där nåt som duger?
Tja, jämfört med dem jag brukar spela med.
Den här unge mannen har visst just förolämpat oss, dr Ndugu.
Du såg ju vart min boll stack.
Nu ska vi se om jag fortfarande kan.
Det där var en riktigt skönhet.
Du är körd.
Berätta nu vad som händer.
Hon kräktes en liter blod. Vi får inget läsbart av hennes blodtryck.
Hon kommer att dö.
Med en sån stor blödning kan det vara ett magsår
eller en aortoesofageal fistel.
Griffith, du får hjälpa mig med ett minnesota-rör.
Jag behöver Kerlix, en påse intravenös vätska och röntgen.
- Jag är med. Färgförändring noterad. - Bra.
Griffith, har du nånsin lagt en ballongtamponad förr?
Man tar den här. Den är som ett vanligt mjukt rör.
Man för ner katetern i strupen, bakom ET-röret.
Japp.
- Jag är nere i magen. - Blås upp ballongen.
Okej, låt mig se.
Perfekt. Nu lyfter vi bort röntgen. Vi måste börja dra.
Kwan, koppla sugen till esofagealporten.
Bra.
Du har rätt. Blödningen kommer från matstrupen.
Blås upp esofagusballongen. Vi har bara sekunder på oss innan hon dör.
- En enhet till? - Ja.
- Var är vi, Griffith? - Esofagusballongen är uppblåst.
Snyggt jobbat. Vad gör vi nu?
- TEVAR och stent för att täcka fisteln. - Utmärkt.
Kwan, boka en inre röntgen åt oss.
Blödningen har stannat av.
Dr Bailey.
- Dr Bailey, jag behöver ett råd. - Be nån som står på lönelistan.
Förlåt, om det gäller det där i morse.
Du verkade inte alltför ledsen när du ställde dig i vägen
för mig när jag försökte få tillbaka mitt jobb. Och inte heller att
Sydney Heron fortfarande kör med mina AT-läkare.
Har Sydney Heron kommit tillbaka?
Ja. Med hela sin snorkiga passiv-aggressiva gloria.
Behöver du nåt råd får du fråga henne.
- Jag går inte till Sydney Heron. - Ring Webber, då.
- Kan inte. - Varför inte det?
För att patienten inte vill det.
- Okej. Vad handlar det om? - Neurinomet har tagit sig in i kotpelaren
och trycker på ryggraden.
Det är otroligt att han har klarat sig så länge utan symtom.
Han har åkt ut och in på sjukhus i hela sitt liv.
Vid det här laget har han en hög smärttröskel.
Tänk att vara 15 och veta att varenda minut
kan ens celler dela sig i cancer och ändå ta slutbetyg i geometri.
Om vi går in framifrån kan vi inte bedöma de bakre gränserna.
Går vi in bakifrån kommer vi inte åt den torakala delen.
Kan vi inte vända honom under ingreppet?
Det behövs inte om han ligger på sidan.
Dr Beltran, du kan öppna bröstkorgen och jobba framifrån och bakåt,
och sen kan jag öppna bak och jobba framåt.
Är det för stor risk?
Risker är allt Cal har. Nu pratar vi med honom och hans far.
- Cal är inte i sitt rum. - Var är han då?
Pastorn skulle ta honom nånstans och det var ingen fara.
Han är ju en del i vårdteamet.
Nora har en aortaesofagel-fistel.
Jag hittar ingen som hjälper mig sy ihop hennes esofagus.
- Varför svarar ingen på op-sal 6? - Vi hittar nog nån som kan hjälpa.
Kan du trolla nån ur tomma luften?
Bailey jobbar tvärs över gatan och Richard är ledig.
Sydney Heron gör en akut debridering.
- Vem är Sydney Heron? - Den nya Bailey.
Hon är av en sort som jag inte står ut med.
Richard är säkert med på en akutoperation.
Det är nog ingen bra idé.
Men han kan lägga esofagelstent i sömnen.
Richard kliver inte av från chefsposten, och litar inte på mig.
Han och jag ska nog inte operera ihop.
Kan du avsluta här? Tack.
Varför litar han inte på dig? Och hur svarade du på det?
Inget alls. Han har bestämt sig. Vet du vad jag tänker göra?
Jag kallar in Richard och byter ut mig själv.
Beckman får göra det.
Nora har kommit hit för din skull. Jag gör det, jag lägger stenten.
Det är din första dag i traumarummet.
Och du är den bästa kirurgen på hela sjukhuset.
- Låt mig hjälpa till. - Tack.
Vi ses i op-salen.
Hon vill inte ha nån typ av inblandning.
Jag fick hålla ner henne för att ta blodprov.
Det är förståeligt. Hon har gått igenom en del.
Jag trodde inte du och Catherine stod på så god fot?
Är du överens med alla dina patienter?
Hon är en banbrytare. Jag respekterar henne.
Hon beredde vägen, visade mig vad som är möjligt.
Jag har min karriär tack vare henne. Fastän jag står tillbaka nu.
Fastän det ärligt talat var mitt beslut.
Kolla. Det här ser ut att ha vuxit en tid.
Borde det inte finnas metastaser på andra ställen också?
- Det kan vara en annan primärcancer. - Tänk om det inte är cancer alls?
Kanske hemangiom eller andra fettansamlingar med ischemin?
Oddsen för en sån sak är obefintliga.
Det är Catherine Fox. Allt är möjligt.
- Ja. Det gillar jag. - Hör du.
- Vad gör du här ute? - Planerar min begravning om det pajar.
Du ska inte dö.
Du har en benign tumör som vi ska ta bort idag.
Yasuda, kan du ta upp Cal till sitt rum?
Okej. Tåget går.
Han vill planera sin begravning.
Jag vet att han kan få andra cancerformer
och att en av dem kommer att ta hans liv.
Men jag kan inte tänka på det nu,
för jag måste fokusera på att ta bort den jätteklump
- som klämmer hans ryggrad. - Vilket gudakomplex du har där.
- Jag gör mitt jobb. - Skit i det, och var en människa.
Hans besatthet av döden, fakta och skämten, han är ju rädd.
- Han säger att han är rädd. - Han har en obotlig genetisk sjukdom.
Det kan jag inte fixa. Jag kan inte ta bort det.
Och om inte jag kan finns det fan inget du kan göra.
Du kanske har mer utbildning än jag, och får mer respekt...
- Men du har inte alla svar. - Och det har du?
Jag har inga svar alls. Vad jag kan är att lyssna.
Testa det.
Hittat den!
Nej, det var en sten.
Din farbror och jag hade ett stående spel varje vecka på somrarna.
Han var obehagligt bra på allting.
Fast inte golf. Som han skuffade iväg bollen.
- Hur blev du så där bra? - Pappa pressade på mig.
Det skulle hjälpa mig socialt med kollegerna en dag.
- Han hade en poäng. - Ja.
Ibland glömmer jag att det är trevligt att komma bort från sjukhuset.
Nu när jag tänker efter
spelade din farbror och jag med Phil Kopelman.
Han jobbar med öron, näsa, hals på Medicinalstyrelsen.
- Man kan ju ringa honom. - Kan han göra nåt åt min upprättelse?
Han är rättvis.
Om han inte tycker att straffet motsvarar brottet gör han nog vad han kan.
Berätta inte det för Catherine.
- Nej, vi pratar inte så mycket. - Här är den!
- Kolla, inte så långt från greenen. - Du är ändå i ruffen, Ndugu.
- Det passar inte nu. - Två minuter, bara.
Jag är inte på humör att diskutera folks anställningsstatus.
Vi ville prata om din hälsa.
Jag mår utmärkt, tack.
- Hon har sett bilderna. - Fan ta dig, Grey!
Tro mig, jag stämmer dig för brott mot sekretessen.
Dina advokater hittar mig. Jag behövde rådgöra med nån.
Kan du ge mig värdigheten att dö för mig själv?
- Men tänk om det inte är cancer? - Du såg ju bilderna.
Ja. De är oroande, men det finns en chans att förändringarna
är godartade fynd av ditt Budd-Chiari-syndrom.
Vi kunde ta en biopsi för att ta reda på det.
Min lever är proppfull av förändringar.
En biopsi kan orsaka blödning eller stroke.
Det är farligt, och absurt. Varför ens rekommendera det?
För att Richard har lärt mig att göra så.
Och det skulle han vilja.
Richard kanske hör oss.
Richard - Är du på kontoret? Kommer strax.
Vad är det som händer?
Vet inte. Får hon en stroke nu?
Kom igen, då! Vill ni prata, så pratar vi.
Okej.
Dr Cunningham till op-salen.
Dr Naima Cunningham till op-salen.
Hur mår din patient?
Jag ska ta henne till operation alldeles strax.
- Betyder det att du har nån minut över? - Jag borde verkligen gå tillbaka.
Jag kan inte gå härifrån förrän jag har hela historien.
Jag lovar att inte försöka få fördelar. Din tid är dyrbar, det vet jag.
Spelar det verkligen nån roll vad som hände?
- Du verkar glad. - Jag vill ändå ha svar.
Innan Dave kom var det den mest betydelsefulla relationen i mitt liv.
Jag vet inte varför det tog slut. Hade inte du velat veta?
Du har inga foton av mig för att du har raderat dem.
Jag kom hem en kväll och du satt och grät på golvet.
Du hade upptäckt att jag bedragit dig.
Vi var unga, bröllopet närmade sig,
och jag tänkte på att min mamma inte skulle vara med.
Det var ett korkat och berusat misstag,
som jag har ångrat varje dag sen dess.
Det var säkert förkrossande då,
men nu mår jag bra.
Du har inget att ångra.
Jag har inte berättat det värsta än.
Efter bråket satte du dig i bilen...
och en timme senare fick jag höra att du varit med om en bilolycka.
Olyckan.
- Ja. Det var ju ingens fel. - Men om du inte varit så ledsen...
Jag har slutat tänka så för länge sen.
Jag är nöjd med det. Och jag har fått en nystart.
Mera sug, tack.
- Hur går det där borta? - Lägger sista snittet.
- Bra. - Håll tillbaka lite till.
Var redo med en skål. Jag skär bort den sista biten.
Har vi hela tumören?
Ja, jag tycker kanterna ser bra ut.
Nej, nej. Han blöder!
- Var då? - Ser inte.
- Har du inget på din sida? - Nej.
- Torklappar. - Kan det blöda från kärlet till tumören?
Det verkar komma från frisk vävnad.
Hittade det. Dr Schmitt har rätt. Det kommer från revbensartären.
- Millin, snör av den. - Rät vinkel och silkessnöre, tack.
Tack.
Fattar du?
- Okej? Så här? - Ja, bra.
Se till att knuten sitter rakt.
- Jättebra. - Och nu, då?
Nu ska vi fira.
Snyggt jobbat, allihop.
Dr Schmitt, när han är på uppvaket,
kan du berätta de goda nyheterna för hans far?
Absolut.
Sätter in stenten. Hon var inte så kaxig mot mig.
Nora och Megan ville få med mig på slagträning,
sen retade de mig.
På ett färgstarkt sätt, kan jag säga.
Men hon visste inte att hennes liv vilar i dina händer.
- Nu lägger vi in färgämnet. - Okej.
Satan. Ge mig en utvidgningsballong.
- Griffith, vad ser du? - Det kommer blod från stenten.
Rätt. Kwan, vad gör vi nu?
Blås upp ballongen för att föra stenten in i aorta och stoppa läckaget.
Bra. Nu sätter vi in ballongen.
Ballongen på plats. Blåser upp den.
Bra.
Okej, spruta in färgämnet.
Läckan är lagad.
Snyggt jobbat.
Ta bort höljet så att dr Hunt kan placera stenten.
Operationen kunde inte ha gått bättre.
- Tack. - Cal är en fin grabb.
När han vaknar har jag hittat döbra fakta åt honom.
Förlåt, det var oavsiktligt.
- Ge mig lorazepam. - Vad händer?
- Hämta Beltran och Shepherd. - Ja.
Okej, nu är det bra, jag är här.
Det är vad jag kalla en birdie.
Jag vill bara meddela att om det här var fotboll
hade jag sopat banan med er båda.
- Det är inte så säkert. - Lämna du tillbaka golfbilen.
Vi har ju ännu lite dagsljus. Vill du slå lite på driving range?
Vadå?
Ser du hur fånigt det är att du oroar dig för att tappa orken i operationssalen?
Du har mer fokus och uthållighet än en praktikant.
- Det är annorlunda med golf. - Nej, faktiskt inte.
Båda kräver uthållighet och koncentration. Och elden i magen.
- Jag gjorde ett misstag. - Det gör vi alla.
- Alla är inte över 65. - Nej. Det köper jag inte.
Missförstå mig inte. Det är bra att du reflekterar.
Det vore oansvarigt annars. Men från mitt håll sett,
är du vid full vigör.
Varför har de jordnötsskal på golvet?
Vill du gå nån annan stans?
Det finns en fin sushikrog tvärs över gatan.
Nej. Här kommer Richard aldrig att leta efter mig.
- Vill du prata om dina alternativ? - Jag förstår för- och nackdelarna.
Vad jag inte vet är om jag har styrkan.
Energin. Min kropp är trött, och det du vill...
Mer kirurgi, ännu mer behandling...
- Såvida den inte är godartad. - Oddsen för det är försumbara.
Men de finns ju likafullt.
Catherine Fox. Jag hade väntat mig mer av dig.
Du har krossat vartenda glastak, brutit mot alla odds.
Varför ger du upp nu?
Du får vakta din tunga, dr Bailey, om du vill ha ditt jobb tillbaka.
Jag hittar nog ett nytt, om jag måste.
Men du har så mycket att leva för, varför försöker du inte?
Tror ni jag bara sitter still och väntar på att döden snokar rätt på mig?
Oftast känner jag mig som det unga jag som ännu hade världen för sina fötter.
Men jag tror inte på mirakler.
Jag tror på vetenskap, och nu står den inte på min sida.
Kanske. Men det vet vi inte förrän vi tar en biopsi.
Hur många av dina patienter lever mot alla odds?
Varför de, och inte du?
Okej. Ta den jäkla biopsin, då.
Men ni får betala drinkarna.
Jag är glad att du ringde Megan i tid.
Du var mycket sjukare än vi insåg. Vi förlorade dig nästan.
- Men nu hämtar du dig fullständigt. - Tack, alla ni.
Vårt nöje. Det är Megan. Får vi berätta om resultatet?
Jag tackar henne för mitt liv.
Nu tar vi post-op-prover.
- Okej. - Tack.
Du har verkligen blivit lik din far.
Tänk att du minns honom. Du var väl bara sex-sju år när han dog.
Han bar mig på sina axlar så jag nådde godiset. Det glömmer jag inte.
Det var kul att se dig.
Jag kom hit så fort jag kunde. Vad är...
- Herregud. En ponsgliom-tumör! - Med metastaser.
Men han får ju årlig helkroppsröntgen. Har de missat nåt?
Det kanske var för litet för att synas senast.
Det här är en snabbväxande malign hjärntumör.
Snart börjar den påverka alla hans vitala funktioner.
Andning, blodtryck, hjärta.
Finns det inget vi kan göra? Strålning, cytostatika?
Vi kan ge honom strålning,
men det ger honom två plågsamma månader.
- En dödsdom, alltså. - Jag pratar med Cal och hans far.
Jag gör det.
Jag berättar det.
Syster Karens födelsedag.
Vi prövade ett dussin olika tårtor till bröllopet och du föredrog citron.
Det var nog vårt största gräl.
Det blir inte mindre underligt.
Jag har just träffat dig, men vi har också bråkat om tårta för fem år sen.
Du har brutit rymd-tidens flöde.
Ja.
- Jag inser varför jag gillade dig. - Jaså?
Du är rolig och smart.
Och när du ler gnistrar dina ögon så där.
Äh. Nej då.
Jaha? Roligt.
Ja, och så ger du mig tårta.
Fastän du hela dagarna räddar livet på folk.
Jag känner inte så mycket för de minnen jag förlorat, för...
Man kan inte sakna det man inte ens visste om.
Jag önskar att jag mindes dig.
Oj, hemskt... förlåt... Oj.
- Det är okej. - Jag... Nej. Det är...
- Det är lugnt. - Nej, nej. Det är...
Det har varit en lång dag. Så mycket att tänka på, och...
Det är okej.
Jag borde nog gå in igen.
Men om...
- om du nånsin behöver nåt, om du... - Jag vet var du finns.
Okej.
Hur lång tid har jag kvar?
Det kan dröja veckor eller månader.
Är det allt?
Hemskt ledsen.
Du vet den där känslan när skolan är slut
och man är ute och leker med sina vänner,
och det känns som om sommaren varar för evigt?
Det beror på att vår uppfattning om tid inte är fixerad.
Två månader kan kännas som tio år.
Tio år kan passera på ett ögonblick.
Hör du...
Vi kan klämma in massor på ett par månader.
Jag vill inte dö.
Här.
Vad vill du göra...
innan du dör?
Du har alltid velat åka till rymdlägret.
- Okej. - Det är bra.
Mer, då?
Jag vill se Mount McKinley.
Och läsa om Sagan om Ringen.
Det är faktiskt en av mina favoriter också.
Gick du in under par?
Det är lugnt. Ndugu sa att ni spelade golf.
- Ja, det gick bra. - Det var väl trevligt.
- Förlåt? - Jag har aldrig haft så viktiga vänner.
Det är inte därför jag är här, om du försöker antyda det.
- Jag fick högsta slutbetyg i min klass. - Är det så det funkar?
Skaffa dig högsta betyg så lär de dig spela golf sen?
Jag borde väl ha pluggat mer.
Jag får väl tacka Megan.
Hon visste att nåt var fel, och kämpade för att få det rätt.
Megan ringde runt lite. Du räddade ett liv.
- Kommer strax. - Okej.
Dr Webber.
Jag vill bli chef.
Okej.
Jag har ett helt tal redo om varför jag förtjänar det.
Sug på segern, Altman.
- Jag stannar kvar en stund. - Gå och gör det du måste.
Idag var en usel dag.
Stackars grabb.
Mindre ledsamma nyheter: Jag såg två praktikanter kyssas i hissen.
- Trevligt. - Minns du när vi var AT-läkare
och vår framtid såg så ljus ut? Allt var möjligt.
Nu är jag rätt säker på att Meredith döljer nåt för mig,
och alla mina fall har blivit ombokade medan jag var borta.
- Jag vet inte vad jag gör nu. - Det vet jag.
- Hej. - Hej.
Välkommen hem. Jag var också borta.
Vi är inte tillbaka.
Vi behöver hjälp. Vi ska göra en grej på kliniken.
- Får vi låna en inskrubbad sköterska? - En inskrubbad sköterska? På kliniken?
Okej. Vem är ansvarig?
Kom igen.
- Jag har just fått tillbaka jobbet. - Jag vet.
Jag vet också att det var mitt fel att du förlorade det.
Jag skulle inte be dig om det inte gällde liv eller död.
Okej, låt mig slippa ångra det.
Hör du.
Det där var tufft. Allt okej?
Jag trodde att om jag avledde smärtan, skulle det inte göra så ont.
Men...
Jag hade fel.
Det finns minnen vi troligen inte skulle sakna.
De som dog, uppbrotten, de svåra tiderna.
Är du på väg härifrån?
Jag kollar Herons journalanteckningar.
Vad händer om du gör om ditt AT-år
med att kolla anteckningar, byta bandage och jag får operera?
Det handlar inte om dig.
Jag vill inte bli särbehandlad. Det är så min familj gör.
Jag vill inte bli en sån person. Jag vill ta ansvar för mina misstag.
Men lite handlar om mig, va?
Men minnen och neuroner utgör tillsammans det som är du.
Vadå?
Sprid er! Ta betäckning!
Hej.
Är allt okej?
Han är okej.
Om vi bara mindes de goda stunderna...
Okej. Var beredd på att bli mosad.
Jag ska krossa dig.
...skulle vänskapen inte vara så stark...
Jules, vad gör du? Ut ur hörnet med dig.
Hör på den!
Är du okej?
Jag mår finfint.
...och vår kärlek inte så ljuv.
Min kära
Ettusen kyssar från dig
Blir aldrig för stort
Det får aldrig ta slut
Kom igen, jag älskar när du sjunger.
En miljon dar i din famn
- Blir aldrig för stort - Aldrig för stort...
- Aldrig för stort - Där ser du.
- Det får aldrig ta slut - Aldrig ta slut
- Aldrig för stort... - Aldrig för stort...
Aldrig för stort...
Håll fast i det onda med det goda.
En dag är du glad för det.
Översättning: Eva Söderqvist