- Misslyckanden är ofrånkomliga. - Dr Cristina Yang.
Förfaringssättet... är relativt oprövat-
- vilket gör att riskerna är ovanligt höga-
- men det är inget skäl att inte prova det.
Alla forskare har fått ett nej. Och ett till. Och ännu ett.
- Allt väl? - Ja.
Som tur är svarar patienten väl.
Hans värden är stabila, och vi hoppas att det fortsätter så.
Om det gör det, är jag försiktigt optimistisk till-
-att kalla ingreppet framgångsrikt.
"En fullträff" vore bättre uttryckt. Dr Yang fick in en fullträff.
Tack vare henne mår lille Nathan strålande.
De vi minns...
De som förändrade våra liv...
Curie, Salk, Barnard...
Vi skriver ut en ny portven och försöker hitta bättre material.
- Åter till ruta ett. - De accepterade inte ett nej.
Just så.
- God morgon! - Är det ert namn jag ser där?
- En mjukstart. - Under bröllopet?
Jag passar på när ingen är här för att slippa allt ståhej.
- Kommer du att hinna? - Absolut.
Opererar du också? Funkar medicinen?
- Jag är stolt över dig. - Jag vill slippa allt ståhej.
- Det blev bra. - Byt rotation.
- Du måste vara på övertid. Åk hem. - Varför det?
- Du kan inte hålla tyst. - De måste höra...
Du får inte tala för mig.
Ross sa det som behövde sägas. Du behövde hans hjälp.
- Jag har bara jobbat 68 timmar. - JAMA vill intervjua dig.
Du jobbar för hårt. Det är fler som har märkt det.
- Vilka då? Har jag gjort nåt fel? - Nej, du sköter ditt jobb.
Du har blivit... Du kommer att bli utbränd.
- Du behöver visst koppla av lite. - Vi gör inte det längre.
- Det är för att du ska koppla av. - Det är du som behöver koppla av.
Det är ingen fara!
Förlåt. Det är ingen fara.
Åk hem, Ross.
- Först väljer vi receptorfält. - Ja.
- Derek! Gänget från Kleiss kommer nu. - Jag hinner inte.
- Vad gäller det? - Forskning.
Inte vilken forskning som helst. Det är presidentens projekt.
Nej. Vi går in i fas II. Hans hjärna är min nu.
- Jag löser det. - Nej, du säger ja.
- Ni kommer väl på Kepners bröllop? - Ja.
Jag går inte! Jag hjälper hellre Bailey-
- än trånar efter Arizona när jag är nåt skräp hon har kasserat.
- Sluta! - Ni tycker att jag gör så här jämt.
- Ni kommer väl på bröllopet? - Måste man?
- Du gör jämt så här! - Nej, det här är helt annorlunda.
Hon var viktig. Vi hade nåt!
De kanske hade nåt... Nej.
Hur mår din pappa? Han skryter om dig för alla.
Vet inte, bryr mig inte.
Hjälp min son! Han blev påkörd!
- Stanna! Rör honom inte! - Bår!
Han ramlade av sin traktor och hamnade under den.
- Har han rört sig sen dess? - Han försökte resa sig.
- Vad heter han? - Cody.
- Cody, jag är dr Robbins. Hör du mig? - Ringde ni inte efter ambulans?
Jag larmade, men vågade inte vänta, så jag körde hit honom själv.
- Rörde han sig innan? - Ja.
Jag måste be er gå. Vi ska göra allt vi kan.
Ursäkta, Grey? Pressen vill ta kort på skrivaren.
- Okej, var ska vi stå? - Det gäller fallet Nathan.
- Den skriver ut min ven. - Ingen lär märka det.
Vi kan komma tillbaka sen.
Borta vid skrivaren.
Jättefint, dr Yang.
- Fraktur i C VI. - Vi måste operera direkt.
- Han kan ha gjort sin son förlamad. - Det vet vi inte än.
- Sitt med din pappa. - Nej.
Du måste ju ha tusentals frågor.
Hjälp mig köra upp patienten, så hör jag av mig om det behövs.
- Klarar han sig? - Vi måste operera honom.
- Han har brutit nacken. - Herregud! Han kunde ju röra sig.
- Innan han blev flyttad... - Vi vet mer snart.
- Du ser... - Tyst!
- ...för taskig ut. Vad gör du här? - Jagar tärnor.
- Gör man så på landet? - Kommer du på bröllopet?
- Vill du det? - Självklart!
- Då kommer jag. - Tack.
- Bra. - Okej. Akta håret.
Elliot Hooks ska få en tumörreduktion. Det är hans...
- Nej, det kan inte stämma. - Jo då. 312 operationer.
- Vi började när jag var fyra. - Tumörerna ligger nära struphuvudet.
- Vi skär bort dem med laser. - Var 7:e-10:e dag.
- Det låter... jobbigt. - Jag är van. Vi har flyttat hit.
- Som man flyttar nära en bra skola. - Det blir inget.
- Va? - Jag kan odla dina tumörceller.
Sen kan jag skräddarsy ett läkemedel som hindrar tillväxten.
- Inga fler operationer? - Inga fler.
- Herregud! - Herregud.
- Tycker du inte att han opererats nog? - Jo, förlåt.
Bra. Nu öppnar vi labbet.
Nej! Jag har inte opererat nog. Jag har väntat på er återkomst.
Nu får det vara nog! Jag måste få lära mig.
Jag förtjänar bättre, så...
Jag är trött. Nu går vi.
Vi måste göra ingreppet igen för att ta prover.
- Du får göra det, helt själv. - Tack?
Akta dig, hans andedräkt är hemsk.
- Det är ingen fara. - Nej.
- Det luktar gammal mat. - Det är Zenkers divertikel.
Musklerna ska samarbeta för att få ner maten-
- men Daltons muskler gör inte det. Slemhinnan bildar en ficka.
- Det känns som att sätta i halsen. - Han har haft många problem.
Jag ska skära i muskeln så att maten kan komma ner.
- Borde vi oroa oss? - Det finns alltid risker.
I värsta fall stroke eller döden. Men risken är minimal.
- Stämbanden kan påverkas. - Så att jag inte kan prata?
- I värsta fall. - Risken är väldigt liten.
- Du har en fin häck. - Dalton!
Du hörde honom. Jag kanske inte kan prata mer.
Du har en härlig ändalykt. Och jag gillar inte din bror.
Det kändes skönt att säga.
- Idiot! - Kan ni söva ner honom nu?
- Där är du ju! - Ja, hon räddar barn.
- Du är klar, följ med mig. - Ska du rymma från bröllopet?
Nej, varför säger du så? Jag behöver dig!
Presidenten själv har gett läkarvärlden i uppdrag-
-att skapa en karta över hjärnan.
Kleiss Neuroscience vill gå i bräschen.
Först måste vi utveckla tekniken. Era sensorer är de bästa vi sett.
Man får tacka. Tyvärr tar vårt projekt all min tid.
- Jag hinner inte. - Vi erbjuder det här för era råd.
- Ni kan jobba på distans. - Det handlar inte om pengarna.
- Titta. - Det handlar inte om pengarna.
Det är mycket pengar.
- Kan ni titta på vår film? - Det kan han.
- Lyssna nu. - Självklart.
Kleiss Neuroscience. Vi kartlägger framtiden.
En gång till.
- Jag är för trött. Beklagar. - Kan vi få vara ifred?
Jag har en fråga. Jag kände igen dig direkt.
Hur glömmer man bort en fru och tre barn?
Jag sabbade allt. Ju mer jag knarkade, desto mer lät jag mig själv glömma.
Jag stod inte ut med mig själv.
Jag minns dig. Du skrattade i sömnen.
- När jag var fyra, ja. - Du var så glad som barn.
Det åtgärdade jag visst.
Jag minns när du tog mig till ett resande tivoli.
Alla åkattraktioner var livsfarliga.
Men vi åkte allt, två gånger.
- Det var en bra kväll. - Det minns jag.
Din mamma hade fått spel. Hon trodde nån gömde sig i väggarna.
- Hon var så... - Din andra familj, då?
- Hur är din relation till dem? - Bättre.
Jag kan återvända. Naomi är tuff, men inte knäpp som din mamma.
Det får räcka. Mamma var inte problemet.
Du anar inte hur jobbigt det var att leva med nån som hon.
Vem tror du tog hand om henne? Vem fick henne inskriven i vården?
- Vem tror du skötte om dina barn? - Jag gjorde mitt bästa.
Då borde du ge upp. Ditt bästa är värdelöst.
Jag var pappan! Jag var ett barn, men jag var pappan.
Du var ingenting! Du var borta!
- Du är värdelös! - Okej.
Okej. Gå härifrån.
Jag kan foga ihop C V och VI, men det är bråttom.
- Du är ett geni. - Ja, på sätt och vis.
- Derek och jag inleder fas II i dag. - Vad kul för er.
Och för dig. Målet är en benprotes lika känslig som ett riktigt ben.
Du kan bli som förr. Gör i ordning nacken.
- Hej! Hur mår din pappa? - Vad ska jag göra?
Ta en klämma. Hitta blödningarna.
- Meredith! - April? Ska du rymma?
- Lugn, jag vet hur man gör. - Varför tror alla att jag rymmer?
- Kom! - Men...
Du hoppade över alla provningar, så jag tog hit sömmerskan.
- Du ska se fin ut! - Hej. Ta av kläderna.
Ni ska göra sånt här åt mig!
Jag såg din presskonferens. Vad hände?
Jag skulle berätta vad jag gjorde, men jag vet inte.
Jag vet inte varför ungen lever. Röret höll inte.
Jag gjorde nåt, jag vet inte vad. Det var som att slå på en tv-apparat.
- Jag känner mig som en bluff. - Sa du inget till nån?
Till vem? Du talade inte med mig, och Alex var emot mig.
Jag hade inget val. Det var bästa chansen.
Vi är på helt olika ställen i livet.
- Snälla Mer. - Jag tar nog på mig för mycket, men...
- Men jag är inte lika arrogant som du. - Meredith.
Dra åt helvete. Jag orkar inte stå och lyssna på din skit längre.
På Kleiss Neuroscience är morgondagen redan här.
- Nå? - Mycket imponerande.
- Som sagt, jag har fullt upp. - De ber bara om rådgivning.
Några besök varannan månad.
Jag har tyvärr inte tid, särskilt inte för er ansats.
Tycker ni att vi gör nåt fel?
Med er metod kan man inte kartlägga en slutmuskel. Förlåt.
Ni tittar på en planet. Ni borde titta på hela universum.
Man kysser inte nån genom att skjuta ut läpparna.
Man ser nån och minns varför man åtrår dem.
Nervsystemet ökar pulsen och minskar hämningarna.
Man bara måste kyssa personen. Det händer simultant.
Vi är impulsiva och tvångsstyrda. Så funkar hjärnan.
Vi ska inte titta på vad vi gör, utan varför...
- Ska vi flytta sensorerna? - Nej, vi ska förändra allt.
- Han menar att DTI är förlegat. - De börjar fatta.
...snabbare bilder av hela hjärnan.
- Den lila klänningen, du vet? - Ja.
- Den sitter illa. - Du gillade den!
Jag ljög, men inte nu längre. Du är snygg, men den klänningen...
Din jävel! Jag hade den på tre bröllop!
Det är vår sång. Sista chansen!
- Stämbanden ska troligen klara sig. - Skär av dem, snälla!
- Du får inte följa med längre. - Kom hit.
Vi ses efteråt.
Flytta den lateralt. Så.
Jag har den.
- Jag är skyldig er en ursäkt. - Du fick som du ville.
Och du hade rätt. I mitt jobb ingår att undervisa dig.
- Jag har inte gjort det. - Blev jag belönad eller bestraffad?
Det vet man aldrig. Ta den.
Var inte rädd för att stå rakryggad. Se till att ha rätt, bara.
Det är så sant. Jag måste ta det jag förtjänar.
- Det är så himla sant. - Det vet jag väl! Du missade en.
Berätta hur man ger både familjen och jobbet hundra procent.
- Det är helt omöjligt. - För att du förstör min forskning.
Mitt ingrepp dödade inte fåret. Din forskning kanske misslyckas ändå.
- Ja, jag är ju en usel läkare. - Det har jag aldrig sagt.
Du sa att jag var en usel människa. Flera gånger.
För att jag inte håller med dig. För att jag inte vill ha barn.
När började du se mig som ett monster?
- Ursäkta. - Försvinn!
- Jag ville skryta om dig. - Åk hem!
- Jag gjorde rätt. - Va?
Mejl från Harper Avery Foundation. Du är föreslagen för årets pris.
Okej, klä av er.
Ska du ha ditt högklackade ben? Du får så ont av det.
- Och det kanske är lerigt. - Det ger sig.
- Blir han förlamad? - Jag vet inte än.
- Får pappan veta? - Vad?
Att skadan troligen orsakades av honom.
Man ska vänta på ambulans! Han borde ha låtit honom vara.
Det räcker. Ibland vill vi väl och inser inte att vi gör skada.
Nej, vi säger inget.
Nej, jag kommer inte åt. Det är för trångt.
Vi får gå in genom halsen.
- Vad tror du att han sa? - Ingen aning.
- De är väldigt raka. - Hur blir man det?
- Jag kan säga allt till dig. - Knappast.
- Du fäller. Hår och behåar. - Det var varken sant eller vänligt.
Om du sover hos mig är det hår och behåar överallt.
- Jag hittade en behå i besticklådan. - Den blå?
- Du har... arga ansiktet. - Arga ansiktet?
När du tänker tror folk att du är förbannad.
- Det är jag inte. - Jag vet.
- Jag börjar bli förbannad. - Du borde le mer.
Du har ett fint leende.
- Han sa nog att han älskar henne. - Kanske det.
- "Säg det högt, se vad som händer." - Va?
Det är nåt Mark Sloan sa en gång. Han sa:
"Om du älskar nån, säg det, oavsett hur rädd du är."
- "Säg det högt, se vad som händer." - Vad fint.
- Vad gör du här?! - Jag jobbar.
- På vår bröllopsdag?! - Jag måste för att kunna ta ledigt.
- Du såg mig! - Jag såg inte klänningen.
- Har du en hatt på dig? - Det här betyder otur.
Nej, nej, nej. Det är bra.
Om jag såg dig först i klänningen-
- skulle jag bli påmind om att jag inte förtjänar dig.
Då skulle jag svimma och vi skulle hamna här.
De skulle få klippa upp kostymen, och jag har inte betalat av den än.
Jag är glad att jag såg dig så här, för jag lär se dig sån oftare.
Jag älskar dig sån.
Jag älskar dig också. Jag kan knappt bärga mig!
Glöm inte svarta strumpor!
Matthew?
Att nerverna inte svarar kan bero på svullnad i ryggraden.
- Den kan avta med tiden. - Och om den inte gör det?
Han kan bli fullständigt förlamad. Vi får vänta och se.
Det är mitt fel, eller hur?
Han rörde sig när det hände. Sen tog jag hit honom.
Gjorde jag det här? Är det mitt fel?
Ni försökte hjälpa honom. Det är inte ert fel.
Ni försökte hjälpa ert barn.
Tyvärr blev jag tvungen att lägga ett snitt-
- men det gick bra. Han kommer att få fin andedräkt.
Nu vaknar han.
Hej, älskling.
- Vad är det med honom? - Sök Shepherd.
- Ursäkta. - Dalton?
Jag är skicklig som mamma och kirurg, men du tror dig vara bättre.
Det här är det enda jag gör, det enda jag vill göra.
Gnäll inte om du ångrar dina val.
- Tror du att jag ångrar min familj? - Du hamnar efter. Det var ditt val.
Jag saboterar åtminstone inte för andra.
- Gör jag det? - Som en haj. Med dina egna ord.
- Jag pratade om dig. - Hur länge har du legat med Shane?
Han rodnade inte av att se dig i behå.
- Det är inte din ensak. - Du måste inte rättfärdiga det.
Han ligger med den bästa läraren-
- som du gjorde i skolan och under AT-tiden.
- Du har blivit det du beundrade. - Du har blivit det vi skrattade åt.
Hej.
- Förlåt. - Släpp det.
Du gjorde ditt bästa, och jag blev okej.
Tack.
- Jag vill ha tillbaka min familj. - Nej.
Jag blev okej eftersom du stack. Aaron, Amber och mamma också.
Om du hade stannat hade jag blivit bartender eller dött av en överdos.
Du lämnade oss, som tur var. Du kan sluta ha skuldkänslor.
Du kanske kan lappa ihop det nere i Florida.
Lycka till. Hej då, Jimmy.
Han fick en stroke. Det kan ha varit en blodpropp i halspulsådern.
Det är en ovanlig komplikation och vi erbjuder rehabilitering.
- Tyvärr... - Kan ni inte åtgärda den?
Jag beklagar.
- Så han är vaken, men kan inte tala? - Inte just nu, nej.
Vi ska göra allt vi kan. Jag beklagar verkligen, Karen.
Dalton. Älskling?
- Kan han höra mig? - Vi vet inte.
- Var det nåt vi gjorde? - Nej, det var helt oväntat.
Jag äls...
- Vad sa du? - Inget. Inget.
Du ska inte på bröllopet, va?
Jo. Man ska stå rakryggad, och jag förtjänar henne.
Jag ska inte kastas åt sidan.
Jag ska stå inför alla och säga hur jag känner till Arizona.
Och... jag låter galen. Jag gör så här jämt!
- Ja. - Tack för att jag inte fick göra det!
- Jag tar dina patienter. - Tack.
Tusan! Jag ska ta Jos patienter, men har redan gjort mina 80 timmar.
Det går att lösa. Mata in lösenordet.
Gå till "Meny" och "Manuell inmatning".
Vi sätter dig på... 60 timmar.
- Gör du så? - Otroligt att du inte gör så.
När sover du?
Hunt, jag har tagit Averys patient.
- Du kommer väl på bröllopet? - Ja då.
Räckte det inte att avböja Kleiss? Var du tvungen att förringa dem?
Tror du att jag inte vill hjälpa dem?
Du behöver mig här om vi ska bli ett innovationscenter.
Det är en inkallelseorder.
Om presidenten kallar in en, då lyder man.
Din tjänstgöring var ett kall och en uppoffring.
Det här handlar om folk som vill ta pengar av staten.
Jag förstår hur du känner, men det här är inte samma sak.
Vad fint!
- Efteråt vill jag utbringa en skål. - Det blir nog många.
- Nej, fas II. - Din forskning.
Vår forskning. Du var inspirationskällan.
Okej.
- Gråter du? - Du vet. Bröllop...
- "Hjorta för varandra." Rart. - Vad är det i dem?
Vi ska öppna dem när de kysser varandra.
Bra jobbat. Du förstörde Kepners bröllop.
Jag stod på labbet hela dagen. Jag tror att jag kan bota honom.
Hur är det, Miranda? Du låter andra ta dina operationer.
Du gömmer dig på labbet igen.
- Vad menar du? - Det oroar mig att du slutat operera.
Jag förstår. Okej.
Apropå det kanske vi ska prata om att du har slutat operera.
Jag har ju sagt att jag vill vara här.
Tror du att vi hade fått ordning på dig annars?
Har du funderat på att mina symtom blev värre-
- när du kom hit efter att ha sagt upp dig?
- Är det så det heter nu? - De ska börja.
Mr Evans? Mr Evans?
Hjärtinfarkt. Hämta akutvagn.
- Du är så vacker. - Det var snällt sagt.
Du kommer att bli alldeles svullen. Kommer du att klara det?
Förlåt. Callie försöker förlåta mig och ta hand om mig.
- Det gör mig galen. - Jag trodde...
Jag älskar henne och vill lappa ihop vårt förhållande.
Men hon vill lappa ihop mig. Skälet till att jag var otrogen...
Nån var attraherad av mig. Hon kände mig inte innan, bara efter-
- men jag dög för henne. Callie kände mig innan.
Nu känner jag ibland att jag inte...
- ...duger. - Det är inte rättvist.
Det är inte hennes fel att jag känner så.
Callie försöker lappa ihop allt och jag trivs som jag är nu.
Jag vet inte om Callie kan ge mig den känslan.
Jag är ledsen att du har det så här.
I dag.
- Jag är här. - Tack gode Gud.
Mitralisinsufficiens. Vi måste operera.
- Jag ville tala med Yang. - Yang är på bröllopet.
- Dessutom vet jag vad jag gör. - Hitta Russell eller sök jourläkaren.
- Ruth, boka in en sternotomi. - Vi borde rådfråga någon.
Vill du vänta? Du får förklara hur han dog-
- för att du inte ville låta mig hjälpa honom.
Yang glömde. Jag visste väl det!
Jag visste väl att du skulle komma!
Arizona tar buketten, du och Meredith tar släpet.
Hur kan du säga att jag inte har förändrats?
Att jag är som när jag kom hit? Innan jag kände Burke. Owen. Dig.
Ditt liv ser annorlunda ut, med man och barn.
Mitt liv ser likadant ut, men jag har förändrats.
Jag gör det här ensam, och det är lika svårt som det du gör.
Jag trodde att jag åtminstone skulle ha ditt stöd.
Jag är så avundsjuk på dig!
Du gjorde det jag ville, utan att ens veta hur. Du är inte den du var.
- Du är den vi båda ville bli. - Du blev nåt vi aldrig anade fanns.
Du är lika bra mamma som kirurg, och jag är glad för din skull.
- Men vi växer ifrån varandra. - Jag vet. Jag vill inte tävla med dig.
Men det gör jag. Vi ska pressa varandra till det yttersta, för alltid.
- Eller hur? - Ja.
- Jag är glad att... - Håll käften!
Det är fel dag. Jag är glad för er skull, men det här är fel dag!
Sluta prata om otrohet på min bröllopsdag! Det är min dag!
Jag borde få känna mig speciell. Jag borde bli ompysslad.
Sluta tänka på er själva. Jag vill känna mig speciell!
Perikardiet är öppet. Var kommer blodet ifrån?
- Där! - Jag har det.
- Då kopplar vi in bypass. - Nej, hålet växer.
- Jag kan suturera. - Men bypass...
Jag klarar det! Suturtråd!
Herregud, det spricker. Jag kan lappa ihop det.
Ring på hjälp.
Shane, vi kan vänta på hjälp.
- Jag klarar det. Håll käften! - Shane, ta bort dina händer.
- Lämna bordet! - Rör henne inte!
- Är vi redo? - Ja.
Åh, hej! Jag hann i tid.
- Chefen! Du kom. - Ja. Nästan alla är här!
- Är det sant? - Ja. Du är omtyckt.
Du måste gå, annars gråter jag. Det här är din förtjänst.
Du förtjänar det. Och du är jättevacker.
- Tack. - Grattis.
- Hur mår barnen? - Zola grät när jag gick.
- Hon är van vid att du är hemma. - Du ser jättefin ut.
Du, jag ville tacka dig. Min forskning tar så mycket tid.
Jag skulle inte klara det utan dig. Jag vet att du avböjer mycket.
Det är ett rent nöje.
Hej! Du hann i tid.
Oj. Hej.
Vi behöver ingen mer familj, va? Vi ska väl hålla ihop?
Och om vi får barn blir vi bra föräldrar.
Bara du och jag. Vi behöver ingen mer.
Absolut.
Dr Webber, ni måste hjälpa oss!
Tvätta dig.
- Ross, vad händer här? - Det är mitt fel.
- Då ska vi se. Var det höger kammare? - Det är mitt fel.
De vill tala med Webber. Han är vid generatorn.
- Du gjorde ditt bästa. - Det är mitt fel.
Du gjorde inget. Det hände bara.
Vi behöver nog koppla in bypass. Vad tror du, Ross?
Du gjorde bra ifrån dig. Vi är klara.
- Gå och vila dig. - Nej, då kommer hon att dö.
Det är mitt fel, jag skickade henne till källaren.
Titta på mig.
Jag tar hand om henne. Hon klarar sig.
Gå och vila dig.
Misslyckanden är ofrånkomliga.
- Oundvikliga. - Kompresser! Sug.
Kom hit, Murphy! - Sök nån på kardiologen.
Ge dem inte sista ordet.
Det finns inget bättre tecken på Gud än kärleken mellan människor.
April och Matthew ska binda sig till varandra-
- inför Gud och er alla. Låtom oss bedja.
Fader, vaka över Aprils och Matthews första steg-
-på en resa som ska vara hela livet.
- Det är dr Shepherd. - Vi har ett viktigt samtal.
- Okej. - Dröj kvar, så kopplar jag.
Man måste hålla i det viktiga.
Dr Shepherd? Vänligen dröj för USA: s president.
- Ursäkta? - Vänligen dröj för USA: s president.
Giv dem styrka att binda sin kärlek till varandra.
Orubblig, i den hårdaste storm. Okrossbar, även under press.
Ett löfte vi vägrar att bryta.
Man får inte acceptera ett nej. Man ska ta det man förtjänar.
- Ge aldrig vika. - Hjärtmassage.
Ge aldrig upp.
Ni, deras vänner och anhöriga, ska bevittna deras förening.
Lovar ni att älska och stötta deras äktenskap i framtiden?
- Säg i så fall "Ja". - Ja.
- Jag... - Vad?
- Jag beklagar. - Stå rakryggade.
April och Matthew. Jag har känt er ganska länge och...
Jag älskar dig, April.
Det har jag alltid gjort. Jag älskar allt hos dig-
-även det jag inte gillar.
Jag vill ha dig intill mig.
Jag älskar dig och jag tror att du älskar mig.
Gör du det?
Stå rakryggade och ta det.