Efter en laparaskopisk undersøgelse af galdevejen-
- er utætheder og forsnævringer blevet betydeligt sjældnere.
Det blev dengang kaldt "en vovet teknik".
Det var det også. Her får I en anekdote.
Jeg var den eneste kvindelige reservelæge.
De kaldte mig "pigen" eller "mrs Grey".
Jeg og hospitalets eneste sorte læge blev holdt udenfor.
De ville ikke have mig i klubben, så derfor gjorde jeg noget vovet:
Jeg publicerede min metode.
Det skabte stor ballade.
En reservelæge udgav aldrig noget under eget navn.
Men det mest vovede var det navn, jeg havde givet min teknik.
Grey-metoden. Jeg gav den mit eget navn.
I skulle have hørt deres reaktion.
Første gang jeg vandt Harper-Avery-
- tilegnede jeg den alle de mænd, der havde støttet mig.
Sådan ville min mor gerne huskes.
Mit minde er... lidt anderledes.
I er en flok amatører!
Hvad laver du her? Du må ikke forstyrre mig på arbejdet!
Alle har forskellige minder om hende.
De kendte hende ikke som mig.
Minderne er det eneste, vi efterlader.
- Men det er det svære. - Meredith.
Vores hukommelse er ikke fejlfri eller fuldstændig.
- Gå ovenpå, Meredith. - Vi blander ting sammen.
Vi fortaber os i tiden-
- og springer fra det ene til det andet.
Men det hele føles som én lang begivenhed.
Min mor plejede altid at sige: "Karrusellen standser aldrig."
Jeg havde brug for en fridag, så jeg tog én.
- Jeg vil gerne vide hvorfor. - Nej.
Jeg har ikke fundet et middel mod kræft.
- Enhver grund er god. - Du gør det igen.
Du vil have mig til at betale, fordi du har ofret dig.
Du lægger konstant pres på mig, og du venter på, at jeg dummer mig.
- Jeg venter på, du får stor succes. - Jeg bad dig rejse til Washington.
Du har valgt at spille martyr og give mig skyldfølelser for det.
Jeg nægter at føle mig skyldig, og jeg nægter at konkurrere med dig.
- Det er nok nu. Lad mig være. - Du lyder ligesom din mor.
Hvad er der med dig? Hør nu her...
Enhver idiot kan forelske sig, men kun få kan redde folks liv.
Du skulle være noget særligt. Derfor blev jeg skuffet-
- da jeg vågnede og opdagede, at du er blevet almindelig.
Hvad er der sket?
Det her er vanvittigt. Det må stoppe.
Jeg har ikke hørt dig klage. Du lød i hvert fald ikke utilfreds.
Vi bliver afsløret. Det har været tæt på flere gange.
- Gør vi noget grufuldt galt? - Du er naiv.
Seattle er en mindre by med en smålig mentalitet.
Så lad os flytte herfra. Du fortjener lykken, Richard.
- Hvad er der? - Jeg forventede ikke at se dig.
Jeg arbejder her.
- Hvad nu? - Ingenting. Det er godt.
- Fik Bailey ikke posten? - Jo.
Jeg er på pædiatrisk afdeling.
Det er super. Jeg er glad på dine vegne.
Drop det dér...
Jeg er faktisk en dygtig kirurg-
-og i øvrigt stod vi næsten lige.
Godt... Javel.
- Hvad er der? - Ingenting. Jeg...
Du får snart kun lov til at behandle forstoppelser.
Robbins sagde til Bailey, det var enstemmigt.
- Robbins? - Hej med dig!
- Kan vi tale sammen? - Marty Secords tal ser gode ud...
...men du bør holde øje med ham.
Ja, dr. Herman.
- Ikke alle lærere er lige nemme. - Vi må tale sammen.
Ja, jeg kommer nu! Åh, nej...
- Siger Maggie Pierce op? - Jeg er på sagen.
- Mister vi endnu en kardiolog? - Jeg er på sagen, har jeg sagt.
Først Russell, så Yang og nu Pierce?
- Skal jeg interviewe kandidater igen? - Ja, åbenbart.
Vi hyrer folk på en ugentlig basis.
- Har du hørt om Pierce? - Ja.
- Hvad skal vi gøre? - Vi kan ikke gøre så meget.
- Vi bør tale med hende. - Ikke mig.
Jeg talte ikke om dig, men om os alle sammen.
- Vi burde samle styrelsen. - Ja, du kan stå for det.
Selvfølgelig. Det er godt, styrelsen har fået nyt blod.
Vi kan ikke fremstå som en joke. Maggie Pierce må ikke sige op.
- Du må ikke sige op. - Det er altså kommet ud.
- Hvordan går det, Roy? - Jeg kan godt lide madrassen.
- Min egen er lidt for blød. - Jeg undersøger det.
- Siger du virkelig op? - Vi kan injicere farven.
- Vil du fortælle mig hvorfor? - Det er mellem mig og arbejdsgiveren.
Rygsøjlen får ikke nok blod.
- Kan du vrikke med tæerne, Roy? - Jeg vrikker.
- Er det godt nok? - Lidt mere...
Jeg tjekker reflekserne.
- Hvad betyder tæer i vifteform? - En rygradsskade. Er han lam?
Er der noget galt? Jeg kan ikke mærke mine ben.
Blodtilførslen er åbenbart blokeret, men jeg skal gøre mit allerbedste.
- Ja, vær sød at gøre det. - Du får fuld bedøvelse.
Start med at øge blodtrykket. Det kan muligvis hjælpe.
- Fik du Maggie Pierces e-mail? - Ja, det gjorde jeg.
- Vil du tale med hende igen? - Nej. Hun stoler ikke på mig.
Hun er gal på mig, fordi jeg ikke har sagt noget.
Jeg kan stadig ikke huske, at min mor var gravid.
Jeg vil se dagbogen fra 1983. Har du den?
Ja, det har jeg.
Men vi har begge to læst den, og der står ingenting.
Vil du finde den frem til mig?
- Hjælp! Kan du hjælpe mig? - Hvad er der sket?
Jeg satte en ven af, da jeg så hende sidde der.
Gå ind, og bed om en båre.
- Halløj? Hvad hedder du? - Nadia.
- Hvor gør det ondt, Nadia? - Over det hele.
Åh, min Gud!
- Det er vanvittigt. - Har hun veer?
Blodtrykket er 78/45. Giv hende 600 ml væske.
- Nadia? Hvor langt er du henne? - Ti.
Hun mener, at hun er ti år.
Hendes mave er meget hård. Hun skal ultralydscannes.
- Hvor er dine forældre henne? - De bør sidde i fængsel.
Lig helt stille, Nadia. Jeg ved det, men jeg må se...
Jeg må se...
Godt nok...
- Hvad? - Hun er ikke gravid.
- Det ligner en proliferation af væv. - Tak for det. Det så sort ud.
Det gør det stadig.
Der er lavt blodtryk og betændelse. Tumoren kan være sprunget.
- Hun skal opereres. - Jeg ringer.
Vi bør også kontakte politiet. Forældrene må have svigtet hende.
- Skal jeg hjælpe, Amy? - En, to, tre...
Patienten har fået en lammelse.
- Jeg har flyttet stenten uden effekt. - Rygsøjlen skal drænes.
- Hvorfor har du tilkaldt mig? - Jeg mente, du kunne overtage.
Jeg er jo din chef.
Det kan blive jeres sidste gang, for Pierce siger åbenbart op.
Du og Meredith er jo meget erfarne. I kan måske tale sammen.
Derek er nem at tale med. Man kan sige alting til ham.
Giv mig kittel på. Havde du ikke travlt?
Jo. Jeg ønsker dig held og lykke.
- Har du virkelig publiceret den? - Hvorfor ikke?
Har du kaldt det for "Grey-metoden?"
- Hvad skal jeg ellers kalde den? - Det er lidt... vovet.
Er det den?
Ja. Foråret 1983.
- Står der noget? - Ikke noget særligt.
- Du får måske øje på noget. - Jeg skal operere. Tak for det.
- Vi må tale om Pierce. - Bailey...
Ved du, hvad hun mener med "personlige årsager?"
- Hvorfor det? - Du taler med hende.
Vi kan ikke tvinge hende.
Nej, men vi kan ændre hendes mening.
Jeg indkalder styrelsen, men du burde tale med hende-
- ligesom du talte med mig dengang. Jeg ville også have sagt op...
Hold nu op! Hun vil sige op, og det kan jeg ikke forhindre.
- Jeg er snart klar. - Jeg er nysgerrig.
Jeg har selv afvist et fantastisk job for nylig-
- og forhastede beslutninger kan være risikable.
- Kan vi kalde det inkompatibilitet? - Hvis du havde været her længe nok.
Det er ikke jobbet. Din kone må have forklaret det.
- Hvordan går det? - Min kone? Forklaret hvad?
Hun har måske ikke været særlig imødekommende...
- Det kan man roligt sige. - Kan du ikke bare undgå hende?
Det er ikke så enkelt, som...
Åh, Gud! Du ved det ikke.
- Undskyld, hvad foregår der? - Du bør tale med din kone.
- Godt, vend ham om. - På tre. Et, to, tre...
Derek... Tjek reflekserne.
Fandens!
Jeg beklager, dr. Pierce. Patienten er desværre lam.
Nej...
Jeg vil foretage en sternotomi. Skaf en godkendelse fra hans kone.
- Hvad vil du? - Redde ham.
Hvis du ikke vil hjælpe, må du gå ud.
Mor?
- Mor? - Meredith.
- Du er voksen. - Ja.
Det er synd.
Det er svært at være voksen.
Men karrusellen standser aldrig.
Man kan ikke stå af.
- Hvorfor har du ringet til mig? - Jo...
Kan du huske, da I mødtes ved karrusellen?
- Hvad? Er det derfor...? - Jeg sad på karrusellen i parken.
I kom op at skændes, og så sagde hun noget til dig.
- Kan du huske, hvad hun sagde? - Meredith...
Det er så længe siden. Jeg... Jeg kan ikke huske det.
- Var det derfor, du ringede? - Ja, jeg troede...
Glem det.
Jeg har tænkt over det, og det er bedre for Thatcher og Adele.
- Ja, de kan finde lykken igen. - Jeg ville ikke...
Jeg ville ikke være utro. Jeg forbavser mig selv.
Du kan lave om på det, Richard. Det er op til dig.
Jeg har været parat i lang tid, men er du også parat?
- Konen samtykker. - Jeg er også allerede startet.
- Det var et sats. - Er det et aneurisme?
Jeg bruger det til at lede blod ud til rygsøjlen.
- Jeg er lost. - I lige måde.
Rygsøjlen får ikke noget blod.
Jeg har indsat et transplantat og laver aneurismet til en aorta-
-for at lede blod til rygsøjlen.
- Kan man gøre det? - Det kan hun.
- Jeg kan godt se, hun er dygtig. - Ja, men det er også... Glem det.
- Vil det fungere? - Vi får se. Det er sidste chance.
- Jeg vil gerne med dig. - Sug, og forbered noget sutur.
Kom nu, Wilson. Gør noget.
- Tumoren fylder hele bughulen. - Indvoldene er under pres.
Lad os fjerne mest muligt af den-
- og når vi nærmer os organerne, tager vi mindre stykker.
- Fint. - Hvad er der?
Edwards har sagt, at alle stemte på Bailey.
- Hvordan ved du det? - Det ved jeg fra dr. Bailey.
Du burde have støttet mig. Du kunne lide min tale.
Baileys var bedre. Du ville have været god til posten.
Men Bailey er strålende til posten. Skulle jeg have stemt på dig-
-af medlidenhed? Nej, tak.
Væk ham, tak.
- Han vågner. - Vil du have den ære?
Roy? Er du vågen?
Operationen er overstået. Vil du være sød at vrikke med tæerne?
Vrik med tæerne, Roy.
Roy? Vrik med tæerne.
- Det er utroligt! - Kør ham ovenpå.
Godt arbejde. Tak, alle sammen.
- Ved du, hvad der er med min kone? - Det er muligt.
- Hvad så? - Jeg siger ingenting.
Jeg hørte det under et AA-møde, og derfor er det fortroligt-
- men måske kan en anden fortælle dig noget om det.
- Er Pierce med i AA? - Nej, og du burde tale med hende.
- Hun vil henvise mig til min kone. - Så tal med din kone.
Er du klar, Edwards?
Den sidder simpelthen over det hele.
- Den vejer 3,5 kg. - Sikke nogle usle forældre.
Men hun har en hollandsk fletning, og den er svær at lave.
Jeg lavede den på min søster, og det tog mig en time.
Det er kun en tålmodig mor, der gør sådan noget.
- Har I brug for noget hjælp? - Nej, vi klarer os. Tak.
Hvis hun fletter datterens hår, hvorfor ignorerer hun så en tumor?
Jeg ved alt om sindssyge mødre. Pas på den hepatiske vene.
Åh, nej!
- Hvor er det henne? - Hendes lever bløder.
- Jeg kan ikke stoppe det. - Giv hende mere blod.
- Sug, Edwards. - Giv mig en klemme!
- Kuglen har perforeret tarmen. - Leveren er skadet.
- Vi må stoppe blødningen. - Kom nu!
Giv mig noget suturtråd.
Det fungerer ikke.
- Hvad med en tamponade? - En ballontamponade.
Det kan reparere leverskaden. Ja! Giv mig et kateter.
- Du skal bruge... - ...flere af dem. Skynd jer lidt!
- Er det nok? - Det må vi håbe. En klemme, tak.
Jeg blæser ballonen op.
Det er utroligt! Godt arbejde, dr. Grey.
Blodtrykket stiger.
Flot. Hvor kom det fra?
- Jeg ved det ikke. - Er alt i orden?
- Hun klarer den. Du gjorde det. - Jeg har det fint.
Det nytter ikke at vente. Det er bare noget, der skal gøres.
Jeg siger det til Adele i aften.
Jeg siger det til Thatcher.
- Mit hjerte hamrer... - Dr. Grey?
Et øjeblik!
- Ja? - Undskyld mig...
Jeg har lige fået en opringning. Din laparaskopimetode...
- Grey-metoden? - Ja, præcis...
Den er lige blevet nomineret til Harper-Avery-prisen.
Er det... Er det sandt?
Ingen reservelæge er nogensinde blevet nomineret før.
Jeg håber, du vil blive i Seattle.
- Det er... - Ja, nu kan du vælge og vrage.
Tillykke med det, Grey.
- Styrelsen vil tale med dig... - Selvfølgelig.
- Meredith? - Ikke nu.
- Fem minutter. - Jeg orker det ikke, Derek.
Jeg er ked af det, jeg sagde om din mor.
Jeg var bare gal, og...
Dit mål var at såre mig. Indrøm det dog.
- Hør nu her... - Hun var en god kirurg.
Men du mente, jeg var egoistisk, og at jeg var en frygtelig mor.
- Det er din fortolkning af det. - Det er dig, der lyder som min mor.
Skal jeg straffes for dit eget valg? Du valgte det selv.
- Det var for din skyld. - Ja, men det var ikke nødvendigt.
Skynd dig at tage et fly.
Sig til præsidenten, du har ombestemt dig.
Blod. Det er bare blod.
Meredith? Du skal ikke være bange.
- Det er alarmcentralen. - Min mor begår selvmord.
Du er en intelligent lille pige. Du har sikkert reddet din mors liv.
- Er socialmyndighederne kommet? - Ja.
- Er du her stadig? - Ja, jeg var urolig for pigen.
- Klarer hun sig? - Ja.
De sociale myndigheder er her.
Er det en hollandsk fletning?
Hvornår begyndte din datter at blive syg?
- Jeg vil bare gerne se hende. - Nej, du kan tale med myndighederne.
- De vil ringe til politiet. - Nej... Vi har ingen papirer.
- Du kan ikke svigte dit barn. - De tager hende fra mig.
Folk bliver indlagt, og så vågner de i et fly.
Jeg ved det godt, men det bruger vi ikke her.
Jeg var bange for at aflevere hende, men hvad kunne jeg gøre?
De sender os tilbage til et land, hvor vi sulter-
- og hvor jeg skal prostituere mig, eller hvor hun må prostituere sig.
Det var én løsning.
Den anden var at bede til, at min datter blev rask igen.
Jeg kunne vente og håbe på, at det forsvandt igen.
Det gjorde mig næsten sindssyg.
Efter noget tid bildte jeg mig ind, at hun havde det godt.
Efter noget tid... kunne jeg ikke se hendes tumor længere.
Hvad var alternativet?
- Ja? - Du forlader os altså.
- Er du sikker? - Du bør tale med din kone.
Det kan jeg desværre ikke, så derfor spørger jeg dig.
Jeg vil helst ikke udtale mig.
Hver gang jeg taler om det, bliver det bare værre.
Hvad mener du med det?
Hun er min søster.
Mine biologiske forældre... er Ellis Grey og Richard Webber.
Din kone er min søster. Tal med hende.
Er Richard din far... og Meredith din søster?
Min halvsøster. Jeg troede, du vidste det.
Vi er ikke... Meredith kan ikke lide søstre.
Jeg elsker søstre, og jeg har flere af dem.
Det er rigtig dejligt at møde dig.
I lige måde.
- Det føles underligt. - Jeg må gå nu.
Du må ikke rejse med det samme.
Vent lidt.
- Hvad er der med dig og Pierce? - Bailey...
Du ser frygtelig ud, hver gang jeg nævner hende.
Det er din skyld, hun rejser.
Du behøver ikke at fortælle mig noget.
Men er der sket noget?
Hun er min datter. Jeg fik hende med Ellis Grey.
- Tusind tak! - Hvad?
- Jeg troede, I havde haft sex. - Bailey!
- Er det derfor, hun rejser? - Hun vil ikke kendes ved mig.
Det er fordi, hun ikke kender dig.
- Du må tale med hende. - Det er for sent.
Det er det aldrig.
Jeg fortryder det. Vi kunne havde gjort det anderledes.
Vi ville have været lykkelige, Ellis.
- Tror du det? - Ja.
Vi ville have været fellows her, og du var sikkert blevet leder.
Men det er ligegyldigt... for vi ville have børn derhjemme.
- Har vi børn? - Meredith skal have søskende.
- Børn har brug for en familie. - Jeg ville være blevet rask igen.
Mit liv er slet ikke færdigt, og jeg er ikke færdig.
Nej, Ellis.
Glem det, og luk dine øjne.
Tænk på vores familie... og på huset.
Du venter på mig hver aften.
Jeg er der.
Jeg har løjet for dig... om det, der skete ved karrusellen.
Jeg kan huske, hvad hun sagde, og hvad jeg sagde.
Jeg husker det hele.
Det var en torsdag, og vi havde lavet en aftale.
Hun ville forlade Thatcher, og jeg ville forlade Adele.
Din mor var nomineret til Harper-Avery-prisen.
Hun var ellevild.
Men jeg var... jaloux.
Det var ikke en sund jalousi.
Det var en hadsk og dyster jalousi.
Jeg følte, hun var langt foran mig.
Hendes fremgang belyste alt det, jeg ikke havde opnået.
Aftnen før sad jeg og samlede mod til at tale med Adele.
Jeg tænkte på din mor.
Jeg tænkte på, hvad hun havde opnået...
...og hvad hun kunne opnå.
Jeg tænkte:
"Jeg vil have det sådan her altid."
"Hele mit liv."
Så jeg slog op.
- Du har jo et barn. - Hold op, Richard!
- Jeg er ked af det. - Nej, lad være...
- Ellis? - Richard! Du må ikke forlade mig.
Richard!
Er der noget galt?
Vi er nødt til at tage hjem.
- Så tog vi hjem. - Ja.
Hun forsøgte at begå selvmord.
Det ville have ændret på alt.
Hvad der skete bagefter, var min skyld.
Jeg tog en forkert beslutning... af de forkerte grunde.
Der går ikke én dag, uden at jeg...
Jeg er ked af det.
Det kan jeg tænke mig.
Han valgte Adele. Det ved jeg.
- Mor? - Han er bange...
...for at være lykkelig, og nu er jeg alene.
Nu er jeg alene med min datter.
Hvordan skal jeg klare det?
- Ana? Vi må tale med dig. - Nej. Du lovede mig at hjælpe os.
Nadia er i sikkerhed. Jeg fortalte dem, det var min fejl.
Det er vores advokater, og de kan hjælpe dig.
De skal nok forklare dig det hele.
Jeg kan garantere, hun ikke bliver taget fra dig-
- men du skal love, hun kommer til behandling.
Jeg går ud og henter dem.
- Nej, jeg stemte ikke på dig. - Du sagde, du ville hjælpe mig.
- Undskyld. - Hvorfor løj du for mig?
- Ellers ville du ikke tage jobbet. - Du er en rådden mentor.
Jeg er kun din mentor, hvis du har brug for det-
-men jeg vil helst ikke være det.
Jeg har slesket hele dagen for en kvinde, som hader mig.
Det kan jeg kun gøre, fordi du er så dygtig en kirurg.
Jeg prøver at få et fellowship, uden at mit ægteskab går i stykker.
Det vil kun lykkes mig, hvis du overtager mit arbejde.
Du skal gøre alting i mit sted, Alex.
Du er den eneste, der kan.
- Jeg burde få mere i løn. - Du har ret. Meget mere.
Nej, vent lidt... Vi skal ikke skændes mere.
Du kan ikke bare bestemme, hvornår et skænderi er overstået.
Det er langt fra overstået. Vi kan skændes igen i morgen-
-men lige nu skal vi holde fred.
Fred? Hvorfor det?
Du har en søster.
Du må ikke give afkald på hende.
Hvorfor har du ingenting sagt? Jeg fortjener at vide det.
Vi kan lægge resten fra os, men jeg vil vide, hvordan du har det.
Har du det godt?
- Vi skal hjem. - Vil De holde hende?
- Nej, tak. - Vær ikke bange.
Richard og Ellis fik et barn.
Vi flyttede til Boston.
Jeg kan huske, vi skjulte os i en lejlighed.
Og... jeg kan huske, at hun græd.
Hendes mave blev tykkere, og jeg måtte ikke sige noget.
Da vandet gik på køkkengulvet, blev jeg bange-
- fordi det mindede mig om den dag, hun skar sig i håndleddet.
Jeg var med på hospitalet begge gangene.
Jeg hørte et barn græde, og jeg hørte min mor græde.
Da vi tog hjem igen, var hun ikke tyk længere.
Senere flyttede vi til et fint hus.
Hun begyndte som fellow, og jeg startede i skolen.
Så blev hun dr. Ellis Grey, jeg gik i skole-
-og alting var normalt igen.
Jeg var kun fem år, så jeg tænkte ikke over det.
Nu har jeg en søster.
Hun er sød, og hun er dygtig.
Du minder mig om min datter.
Pierce?
- Har du et øjeblik? - Jo. Hør her...
Du bad ikke om at få en søster.
Dine forældre virker søde, og du har præsteret meget allerede.
Du kan sige op, hvis du vil. Jeg kan godt forstå dig.
Men jeg vil meget gerne vise dig noget.
Det siges, vi undertrykker minderne, men måske beskytter vi dem bare.
Hun skrev i sine dagbøger... hele tiden.
Hun skrev mest om kirurgiske indgreb-
- men det her skrev hun omkring den tid, du blev født.
"Et indgreb kan mislykkes på grund af patienten selv-
-eller kirurgens uduelighed."
Det er ikke særlig hjerteligt, og det var hun heller ikke-
-men det passer nu ikke helt.
Jeg opdager hele tiden nye ting om hende.
Selvom minder kan gøre ondt, så er de meget dyrebare.
Vores liv består både af vores fiaskoer og succeser.
Hun skrev, mens hun drak vin, som du kan se på pletterne.
Men det må være på det tidspunkt, hun opdagede sin graviditet-
- for der er ikke flere vinpletter, og hun noterede sin kost.
- Det var... - Hun vidste, hun ventede dig.
Hun tænkte på dig. Hun ville gerne være sund.
Hun prøvede i hvert fald.
Minderne har formet os.
Første gang jeg vandt Harper-Avery-
- tilegnede jeg den alle de mænd, der havde støttet mig.
Nej... det er bare for sjov.
Første gang så tænkte jeg: "De kan rende og hoppe!"
Jeg stod med pokalen og tænkte på alt det, jeg havde opofret-
-og på min kamp.
Jeg tilegnede prisen alle de kvindelige kirurger-
-som skulle følge efter mig.
Jeg tabte tråden...