Când e expus unui traumatism,
organismul își activează sistemul de apărare.
Știi de ce sunt supărat pe tine ? Am renunțat la tot pentru tine !
Din clipa în care creierul primește semnalul
că s-a întâmplat o catastrofă...
- Ai o hârtie ? - Pentru ce ?
- Să ne scriem jurămintele. - Am doar bilețele cu adeziv.
Ce promisiuni ne facem ?
... sângele gonește spre organele care au mare nevoie de ajutor.
Sângele inundă mușchii,
plămânii, inima, creierul.
Creierul ia decizia pentru restul organismului...
Dacă înfruntă pericolul sau fuge.
E un mecanism conceput să apere organismul de suferință.
Să-l împiedice să înțeleagă că răul ar putea fi iremediabil.
Să ne iubim chiar și atunci când ne urâm. Să nu fugim.
Îl numim șoc.
ANATOMIA LUI GREY Sezonul 11 Episodul 9
Traducerea: BlackAmber, ploi78 & JohnnyB
Persoana care vă îngrijește copiii trebuie aleasă cu grijă.
Să fiți sigură că se potrivește perfect. Așa că vom sta de vorbă.
Eu voi afla ce căutați, dv veți afla despre mine...
Sigur, dar acum sunt presată de timp.
Sunteți ocupată. De asta am venit să vă ajut.
Avem o urgență și eu...
Desigur. Am lucrat cu doctori de multe ori.
Știu cum stă treaba. Vă aștept în hol până vă faceți timp.
- Super ! Vă caut eu. - Bine.
- Cine e ? - Sper să fie noua bonă.
- Ți-ai luat bonă ? - N-am avut încotro, Derek a plecat.
Ce ?
Încă nu știm cifra,
dar să fiți pregătiți pentru 20 de victime, cele mai multe fiind copii.
Ce s-a întâmplat ?
O femeie s-a aruncat cu mașina de pe pod. Avea doi copii cu ea.
Martorii spun că femeia a început să accelereze,
s-a ciocnit de câteva mașini și a virat de pe pod direct în apă.
Polițiștii cred că a fost intenționat.
- Dumnezeule ! - Cu copiii în mașină ?
Să colaborăm cu poliția și să ne facem meseria, da ?
O fi o mamă din aia nebună care își îneacă copiii ?
Poate că avea nevoie de bonă.
Ce fel de mamă face așa ceva copiilor ei ?
De ce e mai rău când o femeie își omoară copiii ?
E discriminator.
Femeile sunt la fel de ticăloase și criminale ca bărbații.
Ai ceva să-mi spui ? Sau marelui juriu ?
Mai taci ! Vreau doar să subliniez o idee. Doar nu susțin uciderea propriilor copii !
L-ați auzit pe dr Hunt. Vin cel puțin șase pacienți în stare critică.
- De ce stați aici ? - Aveți dreptate. Scuze.
- I-am spus lui Jackson despre copil. - Doamne !
Iar eu urlam despre omorul copiilor...
De ce nu mi-ai spus să tac ? Ea știe ?
Nu știu. N-are cum să știe, nu-i așa ?
Dacă ar ști...
Dacă ai afla că bebelușul tău nenăscut are o boală fatală,
n-ai fi la serviciu, nu ?
Despre ce e vorba ?
Mia James, sex feminin, zece ani. Scor Glasgow 14, dar era inconștientă.
Plagă profundă la față. Frățiorul și mama sunt în spatele nostru.
Mia, sunt dr Hunt. Mă auzi ?
Unde e mami ? E teafără ?
Vom afla cât de repede putem. S-o ducem înăuntru.
Parker James, cinci ani.
Răni minore: plăgi faciale, deformația brațului stâng, semne vitale normale.
- Unde e sora mea ? - E înăuntru. Vom avea grijă de tine.
Brooke James, șoferița. Avea centura pusă
și era inconștientă când am ajuns. E hipotensivă și are tahicardie.
- Ea e șoferița ? - Da.
S-o ducem înăuntru.
Polițiștii vor s-o interogheze, dar le-am spus că nu se poate.
Ce s-a întâmplat ? A înnebunit ?
Poate i-a scăpat piciorul pe accelerație. Nu știm.
Știm că e hipotensivă, are glicemia scăzută și lichid în abdomen.
- Nu suportă o tomografie. - S-o ducem la sala de operație.
Hunt, șoferița e în stare critică. O operăm.
- Anunț sala de operații. - Îmi caut soția și copiii.
- Brooke James. Copiii sunt Mia și... - Parker, nu ?
O femeie le-a lovit mașina și a sărit de pe pod.
Dle James, soția dv va fi operată, copiii sunt sub îngrijire medicală.
Soția dv a fost șoferul, ea a sărit cu mașina de pe pod.
Ce ? Nu se poate !
- Domnule... - N-ar face așa ceva. E o nebunie.
- Dle James, veniți cu noi. - N-ar face așa ceva !
- Domnule James... - N-ar face asta ! E o minciună !
Venim imediat.
Vreau mai multe tomografii,
reprezentări 3D, ca să aflu mai multe despre tumoare.
Trebuie să determin măsuri și traiectorii.
Când pot să vorbesc cu doctorii care au tratat-o ?
- După ce vorbesc cu dr Herman. - Bun ! Când vorbești cu ea ?
E o stâncă mare. Fă-ți curaj și sari.
Am furat analize medicale, am încălcat reguli de confidențialitate.
Nu e stâncă, e închisoare. Sunt prea drăguță ca să fac închisoare.
Arizona, îi salvezi viața. Adică eu îi salvez viața, dar datorită ție.
Când îi vei spune și va înțelege, nu se va supăra.
Va fi fericită. Până la urmă va fi încântată.
- Vrei să-i spun eu ? - Nu, eu trebuie să-i spun,
doar să-mi dau seama cum și când. Cum și când...
Asta e tumoarea mea... Tumoarea mea !
Cum ai obținut analizele și de ce sunt la tine ?
Ai arătat tumoarea mea altor doctori fără consimțământul meu...
- Trebuia să înțeleg... - N-ai niciun drept. Le-ai furat.
- Am fost nevoită. - Știi câte legi încalci ?
- Nu voiai să-mi spui nimic ! - Pot să scot tumoarea.
Nu știu ce medici ai consultat. Sunt sigură că sunt foarte buni,
cei mai buni din domeniu,
dar le lipsește imaginația, nu văd imaginea în ansamblu.
Tumoarea ta e ingenioasă, e strălucită.
Dar și eu sunt. Pot s-o înving.
O s-o înving.
Am o operație programată.
Șefule, voiam să te anunț că April nu poate veni azi.
- Am primit o veste... - April e aici.
- Ce ? - Da, e aici de azi-dimineață.
- Are o operație. E totul în ordine ? - Da... Mulțumesc.
Știi ce ? Nu e în ordine. Vreau s-o scoți imediat din operație.
- Nu pot, Avery. - Nu trebuie să opereze.
Nici n-ar trebui să fie la serviciu, în niciun caz să opereze.
Crede-mă pe cuvânt.
Kelly, mai multe absorbante. Cred că văd sursa tăieturii.
- Owen... - Grey, Kepner... Cum vă descurcați ?
E un haos, dar îl ținem sub control.
April, am venit să te înlocuiesc. Mă ocup eu de asta.
- De ce ? - Mă ocup eu de operație.
- April ! - Mă descurc, poți pleca.
- Nu e nevoie, te înlocuiesc. - Nu !
- Owen ? - Totul e în ordine, operăm noi.
- Poți să pleci. - E vreo problemă ?
- Nu. - Ba da. Jackson e problema.
Jackson e problema mea, nu-i așa, Hunt ?
A venit și ți-a spus, iar tu decizi ce e mai bine pentru mine.
- Jackson e jos, te așteaptă. - Operez.
April... preiau operația.
E un ordin ? Îmi ordoni să ies din sala mea de operație ?
- Îți cer. - Răspunsul meu e nu.
Bine, e un ordin.
E un ordin, Kepner !
Bine !
- Ai dat de naiba ! - Tu ai dat ! Tu ai vrut să pleci.
Are câteva vânătăi și contuzii, dar nu necesită operație.
- Ați avut o călătorie dificilă. - A fost tare !
- Mașina aia s-a izbit de noi. - Și a zburat de pe pod direct în apă !
Celelalte mașini au început să se lovească unele de altele.
A fost ca în "Grand Theft Auto" !
Prostovanule ! Tata o s-o ia razna când o să vadă mașina.
Ai grijă cum vorbești !
- Unde e tatăl vostru ? - Să nu-i spuneți.
O să fii pedepsit toată viața.
- Ține-ți gura, cretinule ! - Tu ești cretin !
Vrei să fii șmecher, dar nu știi să conduci și ai mustață nașpa !
- Tu ai fost la volan ? - Câți ani ai ?
- 18. - Sigur, iar eu am 25, cretinule !
Potolește-te.
Perforație duodenală, canalul pare secționat.
Leziune gravă la capul de pancreas. Crezi că e boala lui Whipple ?
Așa se pare. Ce-a fost între tine și Kepner ?
- Nimic. - Ceva a fost. Ai dat-o afară din sala ei.
Nici n-ar trebui să fie în sala de operație.
Are probleme personale.
Toți avem. Pe mine m-a părăsit soțul și sunt aici.
- Ce ? - Credeam că ți-a scris.
- A plecat la Washington. - Când ?
Aseară. Vrei să mă dai afară și pe mine ?
Să mă duc să-mi fac manichiura și să trag o porție bună de plâns ?
Jackson nu mi-a spus care e problema, doar că...
- Soțul ei îți spune să faci ceva și tu... - E vorba despre copilul lor.
E foarte grav.
Mama ta a început să conducă mai repede. A spus ceva ?
- Ne-a spus să tăcem. - Așa a spus ?
- Nu spune niciodată asta. - Nu măcar nu ziceam nimic.
Apoi am lovit alte mașini, am ajuns în apă
și m-a scos un pompier.
Doamne !
Tu ziceai că e urât să-i spui cuiva să tacă.
- Ziceai... - Nu-i nimic. Ești teafăr.
Așa e, Parker. Ești un copil norocos.
Punem o atelă la încheietură și asta e tot.
Fiica dv e încă un pic amețită.
Trebuie doar să-i cos plaga de la față.
- Apoi poate să plece. - Desigur. Faceți tot ce trebuie.
Dr Avery, putem discuta ?
Scuzați-mă. Durează doar o clipă.
Te simți bine ?
Rog pe cineva să-mi țină locul și plecăm acasă.
Ce te-a apucat ? Lași un polițist să interogheze un copil de cinci ani ?
- Trebuiau să afle... - Aproape au fost omorâți de mama lor.
Sunt îngroziți.
- Calmează-te. - Sunt șocați.
Cred că tu ești șocată.
Nu trebuie să fie aici. Scoate-i de acolo și du-i într-un loc sigur. Internează-i.
- Hai să mergem acasă. - I-ai văzut pe pacienți ?
Ai văzut ce-a făcut femeia aia ?
Știu, dar sunt destui oameni aici care îi pot îngriji.
- Tu trebuie să... - Eu trebuie să fiu în sala de operație.
Dar se pare că azi iei tot felul de decizii pentru mine.
Încerc să te ajut.
Nu mă ajuți.
Te-ai dus la Owen și voi, doi bărbați,
ați hotărât ce e mai bine pentru mititica de mine,
de parcă aș fi o idioată neajutorată
și am ajuns să fiu dată afară din sala mea de operații ?
Asta nu mă ajută !
Atunci de ce nu-mi spui ce să fac ?
Nu mai fugi, vorbește cu mine.
Spune-mi de ce ai nevoie. Spune-mi ce pot să fac. Spune-mi cum te simți.
Spune-mi ceva, orice. Spune ceva. Vorbește cu mine.
Încerc să te ajut. Asta tot încerc să fac.
Bine.
- Vrei să mă ajuți ? - Da.
Du familia aceea într-o rezervă și coase-i fetiței rana de pe față.
Toate bune ?
Nu.
Nimic nu e bine.
Trebuie să ne spuneți numele părinților.
Trebuie să știe că sunteți aici și că sunteți bine.
Scuipă tot.
Să nu spui nimic.
Ești impenetrabil.
La tomografia lui Dylan se vede o răsucire a mezenterului
și o îngroșare a peretelui intestinal.
Ar putea fi doar o leziune mezenterică,
dar ar putea fi și o leziune tubulară.
O să fac mai întâi o intervenție laparoscopică să văd despre ce vorba.
Nu. Vino puțin.
Nu, trebuie să-l deschidem și să vedem ce se întâmplă.
Intervenția laparoscopică nu e procedura standard.
Poți să scapi din vedere o perforație de intestin...
Încerc să-l scutesc pe băiat
de o cicatrice uriașă și de o recuperare anevoioasă.
Da, dar n-ar trebui să riscăm...
De ce o dai întruna cu noi ?
Tu nu-i faci nimic. E un copil.
Nu-mi spui tu mie ce să fac și ce să nu fac...
Tu ești un copil.
Sunt un chirurg pediatru îndrumător, iar el e un copil.
E decizia mea, iar eu aleg intervenția laparoscopică.
Așa o să fie ?
Da.
Și poate cât fac eu asta,
o să reușești să scoți de la ăla micu ceva despre părinții lor.
S-a făcut ?
Hai s-o luăm din loc.
Ești impenetrabil, Jack.
Nicio vorbă !
Asta ar trebui să prevină tamponada.
O femeie o ia razna și uite cât rău poate să facă.
În patul 6 e un pacient cu o contuzie toracică și cu aritmie intermitentă.
Poți să te ocupi de el ?
Fată sau băiat ?
Poftim ?
A, nu vreți să știți dinainte ?
Eu sunt obsedată de control.
Nu cred că aș putea să rezist să nu știu.
Aș vrea să am pregătită o listă de nume.
Cred că asta ar fi cel mai greu...
să aleg numele.
Patul 6, consultație acum, te rog.
Bine.
Îl caut pe Greg James. Mai e aici ?
Trebuie să vorbesc cu tine.
Deci ai vorbit cu Jackson.
Te simți bine ? Pot să te ajut cu ceva ?
Ai văzut ceva când mi-ai făcut ecografia.
Da.
Da, ai văzut ceva și nu ai spus nimic.
Știu. Nu eram...
Eram chiar acolo.
Era vorba de copilul meu, și tu nu ai spus nimic.
Nimic.
Voiam să fiu sigură înainte să-ți spun ceva.
Dar ai putut să le spui altora.
Ai putut să-i spui lui Jackson
înainte ca eu să aflu.
Îmi pare rău.
Tocmai tu, dintre toți oamenii, a trebuit să afli înaintea mea...
Îmi pare rău.
Da, ai și de ce.
Domnul James este sus. Copiii dumnealui au fost internați.
Alo ! Sala de operații nr. 1.
I-a spus Ameliei ? I-a lăsat pacienții lui ?
Sunt sigură că da.
Derek nu și-ar fi lăsat așa pacienții.
Forceps.
Sau soția și copiii.
Îmi vine greu să cred.
Ei bine, asta a făcut.
Ai nevoie de cineva pe care să dai vina ?
E vina mea. Eu i-am spus să plece.
Capsator.
Dr Grey, avem rezultatele toxicologice.
Droguri sau alcool ? Antipsihotice ? Antidepresive ?
Nimic.
Fir-ar să fie !
Ce te așteptai să afli ?
Să găsesc o explicație.
Când cineva își pune în pericol familia,
vrei să știi că a existat un motiv întemeiat.
Vrei să crezi că n-a avut de ales.
Ai vorbit cu Cristina ?
Presupun că vorbiți mai mereu, mai ales acum.
Da, de obicei vorbim la telefon vineri seara la mine,
sâmbătă dimineața la ea, bem ceva, ne liniștim.
Azi e vineri. O s-o suni ?
Da, am cam ratat ocazia ultimele două dăți.
De ce ?
Înainte să plece,
a spus ceva despre mine și Derek
și... a avut dreptate.
Și nu vreau să aibă ea dreptate.
Deci nu a avut cazuri de diabet în familie.
Ce puteți să-mi spuneți despre bolile actuale sau bolile nervoase ?
Mă întrebați dacă soția mea e nebună ?
Nu, încercăm să aflăm dacă e ceva ce ar fi putut s-o facă să...
Să le facă rău copiilor ? Nimic. N-ar face una ca asta.
Nu am crezut că ar face una ca asta.
Brooke... e ocupată...
E obosită și stresată.
Și uită anumite lucruri.
Are multe pe cap,
să-i ia de la școală,
să-i ducă la orele de vioară, la baseball...
și să aibă grijă să fie fericiți.
Iar eu...
Lucrez prea mult.
Nu știu.
Nu-mi cunosc soția.
Nu mai știu nimic.
Te-am lăsat singură câteva minute.
O să-mi găsesc portofelul la tine în buzunar ?
Îmi pare rău că am făcut asta fără știrea ta.
Nu, e mai rău de atât, m-ai trădat.
Credeam că pot să am încredere în tine.
Shepherd e convinsă că poate să facă rezecția completă.
E convinsă...
Shepherd e singura care crede asta.
Dacă există cea mai mică rază de speranță,
nu vrei să știi asta ?
Robbins, știi care e cel mai rău,
cel mai dureros simptom al cancerului terminal ?
Speranța.
Recidivează, își face loc din nou în sufletul tău,
indiferent de câte ori ai smulge-o de acolo.
Cei de la Mayo mi-au dat speranță cu un studiu clinic aflat în ultima fază.
N-a mers.
Cei de la N.Y.U. au sperat că soluția e radiochirurgia.
N-a fost.
Iar cei de la Barrow și-au pus mari speranțe
într-o combinație dură de chimioterapie și ablație.
Nici asta.
De fiecare dată când speranța moare, ia și o bucățică din tine,
până când ajungi să-ți găsești alinarea
în singurul lucru pe care știi că te poți baza...
că chestia asta o să te omoare.
Spune-i lui Shepherd să-și țină speranța pentru ea.
Ba mai bine spune-i să și-o bage undeva.
Să începem să facem anastomozele.
Da. Fir de prolene 4-0.
Soțul spune că nu sunt cazuri de diabet în familie.
Altceva ?
Da.
Că în ultima vreme e extenuată, uită lucruri, e stresată...
aleargă încoace și încolo, are grijă de copii...
Nu știu. Poate că a cedat.
O mamă care aleargă încoace și încolo și are grijă de copii
nu pare genul care să fie în pragul sinuciderii,
după părerea mea.
Nu are nicio logică.
Avea glicemia extrem de joasă când a fost internată.
Mama spunea mereu
că pancreasul este butonul de autodistrugere al corpului.
Iar pancreasul ei era extrem de friabil.
Iar soțul a spus că uită lucruri.
Pun pariu că are o tumoare la pancreas.
Insulinom.
Asta ar explica starea de anxietate, confuzie, comportamentul straniu.
Asta ar explica tot.
Da.
Trebuie să-i sun pe părinții tăi, Jack.
Înțeleg, ți-e frică.
Ai impresia ai intrat în bucluc.
Dar crede-mă, cu cât aștepți mai mult, cu atât o să fie mai rău.
Părinții tăi sunt speriați acum,
nu știu unde sunteți.
Și pe măsură ce timpul trece, se sperie din ce în ce mai rău.
Când o să vă vadă o să fie ușurați.
Dar...
Toată frica asta trebuie ajungă undeva.
Toată frica asta se va transforma în furie curată
care o să te ducă într-o lume unde jocurile video sunt interzise pe veci.
Crede-mă.
Am și eu un băiețel.
Sunt impenetrabil.
Dă-mi telefonul tău mobil.
Am șapte ani.
I-ați da copilului dv de șapte ani un telefon mobil ?
Eu încerc să te ajut.
Dacă nu cooperezi
va trebui să sun la Protecția copilului.
Știi ce înseamnă asta ?
Deci așa vrei să procedăm ?
Bine, o să sun la Protecția copilului.
Faceți ce trebuie să faceți.
Am furat o mașină când aveam 12 ani.
N-am mers nici două străzi.
Ce te-a oprit ?
Un tomberon.
Prima dată când am furat o mașină am rămas fără oglindă.
Prima dată ?
A doua oară am rămas fără benzină.
A treia oară nu s-a întâmplat nimic.
- A patra... - A patra ?
Mi s-a spart un cauciuc.
- Îți bați joc de mine ? - Nu.
A fost și o cincea ?
Da. În aia am locuit.
- La naiba ! - Ce s-a întâmplat ?
Mezenterul are o hemoragie de toată frumusețea. Trebuie să-l deschidem.
Credeam că încercăm să evităm asta.
N-avem de ales. Trebuie să-l deschidem chiar acum.
Bisturiu de 10.
Bisturiu de 10 !
Mai ai mult ?
Am două fracturi de tibie și peroneu
și un caz de fractură prin compresie la vertebrele lombare 4 și 5.
Bine, vin imediat.
O să număr până la trei
și pe urmă îl pun la loc, bine ?
Bine.
- Ești gata ? - Da.
Unu... Doi...
E mai bine să nu știi când te lovește.
Imobilizează-i brațul, te rog.
Gata, Kepner. Cine-i la rând ?
Ți-am spus deja, dacă mai ții minte.
Ce-i cu tine ?
N-am nimic.
Ba ai și știu asta
pentru că eu sunt campioană la vărsat nervii pe alții,
mai ales pe tine.
Așa arată. Ce-i cu tine ?
Nu vreau să vorbesc despre asta.
Nici eu nu vreau să te rățoiești la mine.
Nu poți să ai un copil.
Poftim ?
Și asta e ceea ce-ți dorești.
Vrei doar să ai un copil, să-l iubești,
să-l alinți, să-l faci mare,
iar femeia asta
își aruncă de pe pod cei doi copii perfect sănătoși.
Nu-ți vine să-ți ieși din minți ?
April...
Cum de nu-ți vine să urli când vezi ce-a făcut ?
Copiilor ei ? Tuturor acestor oameni ?!
Cum să fie drept așa ceva ?!
April ! April.
April.
Gata.
Așteaptă pacienții.
Fetița mea va rămâne toată viața cu o cicatrice ?
Am fost meticulos.
Dacă va rămâne o cicatrice, va fi foarte mică.
De fiecare dată când se va uita în oglindă, își va aminti de asta.
Copiii mei...
Au pierdut tot.
Vă au pe dv.
Nu sunt sigur cât de bine le face asta.
Mi-a scăpat.
Ceea ce s-a întâmplat cu Brooke...
n-am fost în stare să văd asta.
Știți cum e, îți faci griji pentru toate.
Dar nu eram pregătit pentru asta.
Trebuia să fi prevăzut asta ?
Cum aș fi putut să fiu pregătit pentru asta ?
De ce vrem să evităm să îi punem alt port ?
Cu fiecare incizie crește riscul să se sfâșie membranele.
Exact.
Bună ziua ! Robbins ?
Scuze de întrerupere.
Voiam să te întreb dacă am putea să vorbim...
tu, eu și April.
E puțin ocupată acum, domnule doctor.
Desigur. Aproape că am terminat.
Da, după, asta voiam să zic. Dar cât mai curând, te rog.
Pentru că...
Trebuie să fiu pregătit... Pentru orice ar fi.
Trebuie să știm tot ce se poate.
Ce este, ce se poate face.
Totul.
O să te caut eu.
Bine.
Prietenii mei... cei cu bebelușul cu osteogeneza imperfectă.
Înțeleg.
Știi ce trebuie să le spui ?
Da, știu.
Nu uita ce ți-am spus despre speranță.
Nu le face situația și mai dificilă decât este deja.
Poți să continui tu, te rog ?
- Robbins. - Am terminat.
Robbins !
Au analizat fiecare lamelă ?
Am stat lângă ei și m-am uitat.
Pune-i s-o facă din nou.
Așa am și făcut. Nu e niciun semn de insulinom.
Adu-mi ecografia. Tumoarea e aici.
Nu neapărat.
Soțul a spus că era stresată și extenuată.
S-ar zice că era pe punctul unei căderi nervoase.
Aș zice că era așa cum este orice mamă, Owen.
Unde e ecografia aia ?
Vreau doar să spun
că oamenii cedează nervos din tot felul de...
Owen. Taci.
Nu o să găsești nimic.
Nu ?
Dă-mi mâna.
Ce e asta, acolo ?
Este... minusculă.
E ca un vârf de ac.
Da. Dar e acolo. Știam că e acolo.
Ai făcut treabă bună, dr Grey.
Edwards, spală-te.
Bine.
Dă-mi telefonul.
Nu am niciun telefon.
Dă-mi telefonul !
Nu e al meu. E al lui Dylan.
Nu e de joacă, Jack.
Fratele tău este grav rănit.
Zace pe o masă de operație
și doi doctori se străduiesc să-i salveze viața !
Nu sunt butoane s-o iei de la capăt.
Nu poți să încerci din nou.
Nu e un joc.
Când se termină, s-a terminat. E realitatea.
Are nevoie de părinții săi !
Tu ce ai de gând să faci ?
E doar vina mea.
Am vrut să merg la magazinul de înghețată
și l-am rugat să mă ducă până acolo.
Vreau acasă.
Vreau la mama.
O să se trezească în curând.
O tumoare ?
Benignă, însă produce insulină
care provoacă fluctuații importante în nivelul glucozei.
Și de aici...
Oboseala, confuzia generală, uitarea...
Accidentul.
De la tumoare.
Și am scos-o.
Îmi pare rău.
Nu trebuia să mă gândesc la asta.
Nici măcar pentru o secundă.
Nu ar fi trebuit să mă gândesc vreodată că tu le-ai face rău.
Îmi pare rău.
E de-abia 4 dimineața acolo.
Și eu i-am spus Cristinei să plece.
Era singura variantă.
Trebuia să plece.
Dacă ar fi rămas, ar fi fost și mai rău.
Acum știu asta.
Salut-o din partea mea.
Robbins, nu poți să ieși dintr-o sală de operație
în mijlocul unei intervenții... Niciodată.
Ai o variantă ! Ai o șansă !
Și o fi ea mică și riscantă, dar e o șansă.
O șansă pe care prietenii mei ar da orice să o aibă,
iar tu o ignori și o irosești.
Dr Grey ?
Încă mai sunt aici.
Lynn... dădaca ?
Lynn !
Îmi pare rău.
M-ați așteptat până acum ?
Da.
Nu e nicio problemă.
Spuneți-mi de ce aveți nevoie.
Eu...
Am nevoie de ajutor cu copiii, evident.
Mai precis... ?
Am nevoie...
De ajutor.
Viața și munca mea sunt foarte imprevizibile.
Și am nevoie de cineva care să înțeleagă asta
și să poată fi acolo când eu nu pot
și care să înțeleagă că dacă eu nu pot fi acolo
este pentru că trebuie să fiu acolo unde sunt.
Și am nevoie de cineva care chiar crede asta
și care mă susține.
Am nevoie de cineva...
care este alături de mine...
și care chiar este convins de asta.
Și îmi pare rău. Îmi pare rău.
Știu...
că aș putea să par o nebună.
Și... chiar nu sunt.
Dar... tocmai am trecut prin ziua asta.
Nu, nu, nu.
E bine.
Să discutăm.
Vedeți aici ? Hipointesitatea asta liniară ?
Este proiecția fluidului cerebro-spinal.
Și asta poate să-mi permită o disecție curată.
Dacă las în urmă și cea mai infimă celula malignă,
tumoarea se va întoarce,
așa că va trebui să folosesc toate instrumentele din trusă...
CUSA, lasere, fluoresceină, semințe radioactive.
Nu o să mă opresc până nu extermin complet fiecare celulă.
Șefule ?
Ce părere ai ?
Este...
complexă și riscantă.
Eu văd trei scenarii posibile.
Unu, Shepherd mă operează iar eu mor pe masa de operație.
Doi, Shepherd mă operează
și taie ceva ce nu trebuie, iar eu mă trezesc legumă.
Și trei... cea mai puțin probabilă...
Shepherd mă operează, scoate toată tumoarea,
iar eu mă trezesc, fără niciun fel de problemă.
Am dreptate ?
Da.
Dar după cum...
Cât de departe trebuie să ajungă tumoarea
înainte să devină imposibilă rezecția completă ?
Nicole...
Trebuie să o facem acum.
Cât de departe ?
Odată ce trece de calea optică
și ajunge la hipotalamus,
nu se mai poate... nu mai intru.
Dacă apare un cheag sau o sângerare...
e prea riscant.
Grozav. Atunci așteptăm.
Și când tumoarea începe să amenințe nervul optic
și se îndreaptă spre hipotalamus, o poți opera.
Este un plan periculos.
- E un plan prost. - Acesta este planul.
Tu îmi obții tumoarea, tu îmi obții cunoștințele,
iar eu îmi văd de viața mea.
Toată lumea e fericită.
Când au ajuns părinții aici ?
Acum câteva minute.
Aștept să văd dacă îl îmbrățișează sau îl plesnesc.
Ești o mamă minunată.
De ce spui asta ?
Ai stat pe capul meu toată ziua,
să te asiguri că nu o dau în bară.
La naiba, faci asta de ani buni deja.
E nașpa, e enervant, dar...
E drăguț.
Tuck a furat niște bomboane acum câteva săptămâni.
Am aflat de asta aseară.
M-am înfuriat grozav. Am țipat la el.
Ca să aflu apoi
că Ben îl pusese deja să se ducă la magazin și să plătească.
Eu habar n-aveam de asta.
Am fost atât de ocupată la serviciu, că nu am fost acolo să...
Cum aș putea să-i port de grijă copilului meu dacă eu nu sunt acolo ?
Cum aș putea ?
Am furat și eu câte ceva.
Și am ajuns destul de bine.
Du-o la terapie intensivă și verifică în fiecare oră factorul de coagulare.
Da.
Următorul ?
Ăștia au fost toți.
Privește ecranul, draga mea.
Toată lumea a fost fie internată, fie trimisă acasă.
Nu, erau cel puțin 25 de pacienți acolo.
Și i-ai trat pe toți.
Ce bine că ai fost aici !
Ascultă...
Tu și cu mine avem o șansă de a face ceva, știi asta ?
Știm la ce să ne așteptăm.
Iar apoi o să aflăm exact ce este
și o să ne pregătim.
Am vorbit deja cu Arizona. O să vorbească cu noi.
O să primim niște răspunsuri.
Știu deja răspunsurile.
Jackson, m-am uitat azi noapte.
M-am uitat la fiecare studiu, unul după altul.
Da, și eu am făcut același lucru, dar acelea sunt cazuri diferite.
Sunt patru tipuri de osteogeneză imperfectă,
care variază de la handicap ușor până la cazuri fatale.
Tipurile II și III sunt cele mai grave.
Eu vorbesc de copilul nostru.
Și eu la fel.
M-am uitat pe ecografiile mele.
În cel mai bun caz...
copilul nostru o să stea continuu în operații.
În cel mai rău caz... copilul nostru trăiește doar câteva minute după naștere.
Nu... nu am nevoie de răspunsuri.
Astăzi am vrut...
să fac ceva,
să tratez lucruri pe care pot să le tratez, să ajut unde pot.
Măcar să corectez o parte din răul
pe care femeia asta nebună l-a făcut copiilor ei
și tuturor acestor oameni.
Avea o tumoare.
Se pare că avea un insulinom.
Provoacă tulburări cognitive. Hunt mi-a spus asta.
Nu a intenționat să facă rău nimănui.
Nu avea...
niciun control.
De ce ?
De ce se întâmplă asta ?
De ce Dumnezeu i-ar oferi copii, o familie
și totuși...
... ar permite asta ?!
Nu înțeleg !
Poți să faci tot ce trebuie și nici măcar asta...
De ce ?
Nu știu.
Nu vreau să mă iei în brațe,
pentru că o să încep să plâng
și nu vreau să încep să plâng.
Pentru că dacă încep să plâng...
nu o să mă mai pot opri.
Nu mă voi mai putea opri niciodată.
Bine.
De orice ai avea nevoie...
Eu sunt aici.
Ți-am spus că e băiat ?
Avem un băiat.
Când șocul inițial trece...
când corpul poate să accepte că s-a produs o traumă...
când poate lăsa jos garda...
Ai ajuns ?
Nu, tocmai...
Meredith ?
Nu vreau să ne mai certăm.
Nici eu.
Și nu vreau să pleci.
Știu că asta ți-am spus, dar...
noi nu suntem așa.
Nu o să sfârșim așa, nu ?
Nici eu nu vreau asta.
Încerc.
Încerc și eu.
Uite, avionul meu a fost întârziat toată ziua.
Încă sunt la aeroport. Pot să vin acasă.
E un moment înfiorător.
Vin acasă ?
Ce vrem să ne promitem unul altuia ?
Ca o să mă iubești, chiar și atunci când mă urăști.
"Să ne iubim, chiar și atunci când ne urăm."
Ești vulnerabil.
Nu. Nu, du-te.
Meredith.
Știi tu... într-un sens bun. Du-te.
Și fă ceea ce trebuie să faci.
Putem să facem asta. Și alții fac asta.
Fără să fugim vreodată.
Nimeni nu pleacă, indiferent ce se întâmplă.
Și alții fac asta, da.
Bine.
Așa că, du-te și fă ceea ce trebuie să faci.
Și o să găsim o soluție.
Putem să facem asta.
Bine.
Sună-mă când aterizezi.
Derek ?
Da ?
O să-mi fie dor de tine.
E posibil să meargă și așa. Și o să facem să meargă și așa.
Așa o să facem.
Mai ești acolo ?
Meredith ?
Mer...
Meredith ? Meredith, nu te mai aud.
Derek ?
Și asta... este... pe vecie.
Semnează.
Și acum ?
Acum sărut mireasa.
Răspunsul în fața șocului ne-a protejat...
și e posibil să ne fi salvat.
Traducerea și adaptarea: BlackAmber, ploi78 & JohnnyB