Når den utsettes for traumer,
anvender kroppen sitt eget forsvarsverk.
Vet du hvorfor jeg er bitter?
Jeg ga avkall på alt for deg.
Fra første sekund hjernen får signalet
om at en katastrofe har skjedd...
- Har du et papirark? - Til hva da?
Vi må avlegge løfter.
Jeg har klistrelapper.
Hva ønsker vi å love hverandre?
...strømmer blodet til organene som trenger mest hjelp.
Blod strømmer inn i musklene,
lungene, hjertet, hjernen.
Hjernen tar en beslutning for resten av kroppen.
Enten møte faren eller flykte.
Det er en mekanisme for å beskytte kroppen mot skade...
...mot å vite at det som har skjedd, kan være ubotelig.
Å elske hverandre selv når vi hater hverandre.
Ingen flukt.
Vi kaller det sjokk.
Hvem som har omsorg for barna dine, er et viktig valg.
Man må vite at det stemmer. Så vi setter oss og snakker.
Jeg hører hva dere trenger, dere hører om meg...
Ja visst. Men akkurat nå har jeg litt dårlig tid.
Absolutt. Du er opptatt. Derfor er vi her for å hjelpe.
Ja, det er skadde på vei, og jeg...
Selvfølgelig. Jeg har jobbet med leger mange ganger.
Jeg vet hvordan det er.
Hva om jeg venter i forværelset til du har litt tid?
- Flott. Jeg skal finne deg. - Ok.
- Hvem var det? - Ny barnepike, forhåpentligvis.
Har du barnepike?
- Jeg måtte. Derek har reist. - Hva?
- Vi har ingen tall ennå... - Meredith?
...men vær forberedt på så mange som 20 ofre,
mange av dem barn.
Hva har skjedd?
En kvinne kjørte utfor en bro med to barn i bilen.
Vitner sier at hun speedet på
og kjørte på en masse biler,
og så svingte hun skarpt til høyre utfor broen og ned i vannet.
Politiet tror dette var med vilje.
- Herregud. - Med barna?
La oss samarbeide med politiet og gjøre jobben vår, ok?
Er hun en av de gale mødrene som prøver å drukne barna sine?
Kanskje hun trengte en barnepike.
Hva slags mor gjør det mot sine egne barn?
Hvorfor er det verre med en kvinne? Det er diskriminering.
Kvinner er akkurat like fæle og morderiske som menn.
Er det noe du vil si til meg?
- Eller en storjury? - Hold kjeft. Jeg bare poengterer noe.
Jeg er ikke for å drepe barn.
- Hei, dr. Kepner. - Dere hørte dr. Hunt.
Minst seks kritisk skadde på vei.
- Hvorfor står dere her? - Beklager.
- Jeg har fortalt Jackson om barnet. - Herregud!
Jeg sto akkurat her og ropte om å drepe barn.
Hvorfor ba du meg ikke holde munn?
- Vet hun det? - Jeg vet ikke.
Nei. Ikke sant? Om hun visste det...
Hvis du fant ut at ditt ufødte barn hadde en dødelig sykdom,
ville du vel ikke vært på jobb?
Nei.
- Hva har vi? - 10 år gammel jente, Mia James.
GCS 14, men hun var bevisstløs på åstedet.
Dypt kutt i ansiktet.
Lillebroren og moren er rett bak oss.
- Jeg heter dr. Hunt. Kan du høre meg? - Hvor er mamma? Er hun ok?
Vi skal finne det ut. Få henne inn.
Parker James, fem år.
Mindre skader, rifter i ansiktet, misdannet venstre arm.
- Ok livstegn. - Hvor er søsteren min?
Hun er inne, Parker. Vi tar oss av deg, ok?
SEATTLE AMBULANSE
Vi har en Brooke James, nedsunket, innesperret sjåfør,
ingen reaksjon siden vi ankom åstedet.
Hun er hypotensiv, takykardisk.
- Vent. Er dette sjåføren? - Ja.
Vi må skynde oss. Kom igjen.
Politiet vil avhøre henne, men jeg sa det er umulig.
Sa de hva som skjedde? Var hun gal?
Hun kan ha tråkket på gasspedalen utilsiktet.
Det vet vi ikke.
Vi vet at hun er hypotensiv, har lavt blodsukker
og væskeansamling i buken.
Hun er for ustabil for en CT.
Få henne opp til OS-en nå.
Hunt. Det står dårlig til med sjåføren. Vi tar henne med opp.
Jeg varsler OS-en.
Jeg leter etter kona og barna mine.
- Brooke James. Barna er Mia og... - Parker, ikke sant?
De sa at en kvinne krasjet i dem og kjørte utfor broen?
Mr. James, kona di skal opereres snart.
Barna blir behandlet.
Kona di var sjåføren. Hun kjørte utfor broen.
- Hva? Nei, det er vanvidd. - Sir...
Hun ville aldri gjøre det.
- Kan du bli med oss? - Unnskyld.
- Aldri. - Kan du bli med oss?
- Mr. James. - Aldri. Det er løgn!
- Dr. Grey? - Jeg er her. Vi er på vei opp.
Jeg trenger flere skanninger,
3D-modeller for å bli kjent med svulsten.
Jeg må tegne opp mål og kurver.
Når får jeg snakke med tidligere leger?
- Når jeg har snakket med dr. Herman. - Flott. Når gjør du det?
- Det er en stor kløft. Du må hoppe. - Jeg stjal sykejournaler.
Jeg er skyldig i en haug med regelbrudd.
Det er ingen kløft. Det er fengsel. Jeg er for pen for fengsel.
Arizona, du redder livet hennes.
Jeg redder livet hennes, men du gjorde det mulig.
Når du sier det, når hun forstår det,
vil det være i orden.
Hun vil bli glad.
Til slutt vil hun bli henrykt.
- Skal jeg si det? - Nei. Jeg må gjøre det.
Jeg må bare finne hvordan og når. Hvordan og når.
Det er min svulst.
Det er min svulst!
Hvor fikk du den, og hvorfor har du den?
Du viste min svulst til andre leger uten mitt samtykke?
- Jeg trengte å forstå... - Du har ingen rett. Du stjal dem.
Jeg måtte.
Vet du hvor mange lover du bryter akkurat nå?
- Du fortalte meg ingenting! - Jeg kan fjerne svulsten.
Jeg vet ikke hvem du har gått til.
De er sikkert dyktige. De er sikkert de beste på sitt område.
Men jeg kan bare si at de mangler fantasi.
De mangler perspektiv.
Svulsten din er smart.
Den er genial.
Men det er jeg også. Jeg kan slå den.
Jeg skal slå den.
Jeg har en operasjon.
Jeg ville bare si ifra
at jeg ikke tror Kepner kommer i dag.
- Vi har fått noen nyheter... - April er her.
- Vent. Hva? - Ja. Hun har vært her i hele formiddag.
Hun er på vei opp til operasjon. Er alt i orden?
Ja. Takk.
Vet du hva? Nei.
Du må ta henne ut fra operasjonen med en gang.
- Avery, jeg kan ikke... - Hun bør ikke operere.
Hun bør ikke engang være på jobb i dag,
så hun bør definitivt ikke operere.
Du må stole på meg.
Kelly, flere vattputer? Jeg ser kilden til kuttet.
Skal bli.
- Owen? - Grey. Kepner. Hvordan går det?
Det er et rot, men vi har det under kontroll.
April, jeg overtar for deg.
- Jeg tar denne. - Hvorfor det?
Jeg bare... Jeg tar denne.
- April. - Det går bra. Du kan gå.
- Det går bra. Jeg overtar for deg. - Nei.
- Owen? - Det går bra. Vi ordner dette.
Bare gå.
- Har vi et problem her? - Nei.
Jo, det er det. Jackson.
Jackson er vel problemet mitt, Hunt?
Han gikk til deg, og du har bestemt hva som er best for meg.
Jackson er nede, og han venter på deg.
Jeg jobber her.
April.
Jeg tar over for deg.
Er dette en ordre?
Beordrer du meg ut av OS-en min?
- Jeg spør deg. - Da er svaret nei.
Da er det en ordre.
- Det er en ordre, Kepner. - Greit.
Du er ille ute.
Klapp igjen. Du er det. Du ville ut.
Noen skrammer og blåmerker, ingenting kirurgisk.
- Dere hadde litt av en tur. - Det var råbra.
Bilen kjørte rett inn i oss.
Og så fløy de utfor broen og ned i vannet!
Og så begynte de andre bilene å smelle inn i hverandre!
Det var som Grand Theft Auto!
Faen. Pappa vil tørne når han ser bilen.
Språk.
- Hvor er faren din? - Ikke si det til ham.
Ja, for han gir deg husarrest til du dør.
- Klapp igjen, rumpetryne! - Du er et rumpetryne.
Du vil være så kul,
men du er en elendig sjåfør, og barten din er teit.
- Vent. Kjørte du? - Hvor gammel er du?
- Atten. - Ja, og jeg er 25, rumpetryne.
Duodenalperforasjon, avkuttet.
Bukspyttkjertelen er skadet.
- Whipples operasjon? - Ser sånn ut.
- Hva har skjedd med deg og Kepner? - Ingenting.
Det bør ha vært noe. Du kastet henne ut av OS-en hennes.
Hun bør ikke være i en OS.
Det er personlige ting.
Det har vi alle. Mannen min gikk fra meg. Jeg er her.
Vent. Hva?
Jeg trodde han hadde sendt e-post.
Han dro til DC.
- Når skjedde dette? - I går kveld.
Vil du kaste meg ut?
Skal jeg fikse neglene, gråte ut?
Jackson sa ikke hva det var, bare at...
Så mannen hennes ber deg om å gjøre noe,
- og det er nok... - Det gjelder babyen deres.
Det er ille.
Bra.
Og så begynte moren din å kjøre fortere.
Sa hun noe?
Hun ba oss holde kjeft.
Sa hun det? Hun har aldri sagt det.
Vi bråket ikke engang.
Så begynte vi å krasje i andre biler,
og så kjørte vi ned i vannet,
og en brannmann trakk meg ut.
Herregud.
Du sa at "hold kjeft" er stygt å si. Du sa...
Nei, det går bra. Alt i orden.
Det er sant, Parker. Du er en heldig gutt.
Du trenger bare en liten spjelke på det håndleddet.
Ok. Datteren din er fortsatt litt groggy.
Må bare sy sammen den flengen i ansiktet.
- Så er hun klar. - Ja. Selvfølgelig.
Gjør det du må.
Dr. Avery, har du et øyeblikk?
Unnskyld. Vent litt.
Går det bra?
Noen kan ta over, så kan vi gå...
Hva feiler det deg?
La en politimann avhøre en femåring?
De måtte vite...
De barna ble nesten drept av moren sin.
De er livredde.
- Ok. Ta det rolig. - De er i sjokk.
Jeg tror du er i sjokk.
De skulle ikke vært her. Få dem ut herfra.
Få dem til et trygt sted. Få dem innlagt.
Ok. La oss bare dra hjem.
Har du sett de folkene der inne? Hva den kvinnen gjorde?
Ja, og det er nok av folk her
som kan ta seg av dem.
- Du må... - Jeg trenger å være i en OS.
Men du tar visst alle slags avgjørelser for meg i dag.
- Jeg prøver å hjelpe deg. - Du hjelper ikke.
Du går til Owen, og så bestemmer to menn
hva som er best for meg, som om jeg er en hjelpeløs idiot,
og så står jeg plutselig utenfor OS-en min?
Det er ikke å hjelpe!
Si hva som hjelper, da? Snakk med meg istedenfor å flykte.
Si hva du trenger. Si hva jeg kan gjøre. Si hva du føler.
Si meg noe, hva som helst. Si noe. Snakk med meg.
Jeg prøver bare å hjelpe deg.
- Ok. Vil du hjelpe? - Ja.
Bare få den familien inn på et rom og sy sammen jentas ansikt.
Er alt i orden?
Nei.
Alt er ikke i orden.
GREY SLOAN SYKEHUS
Vi trenger navnene på foreldrene deres.
De trenger å vite at dere er her, i trygghet.
Bare spytt ut.
Du sier ikke et ord. Du er en murvegg.
Dylans CT viser mesenteriell panniculitt
og fortykkelse av tarmveggen.
Kan være bare en mesenteriell skade,
men kanskje også et løsnet beinfragment.
Jeg tar en titt med laparoskopet først.
Nei. Kom hit.
Nei, vi må inn,
åpne ham og se hva som skjer.
Laparoskopisk er ikke normen. Du kan overse en tarmperforasjon.
Jeg vil unngå et massivt arr og lang rehabilitering.
Ja, men vi bør ikke risikere...
Hvorfor sier du "vi" hele tiden?
Du gjør det ikke. Han er et barn.
Du forteller ikke meg hva jeg gjør og ikke... Du er et barn.
Jeg er en ledende barnekirurg, og han er et barn.
Jeg bestemmer, og jeg går inn laparoskopisk.
- Er det sånn du vil ha det? - Ja. Det er det.
Og imens kan du kanskje få broren hans
til å si noe om foreldrene. Ok?
Gjør ham klar.
Du er en murvegg, Jack. Helt tett!
Det bør hindre tamponering.
Én kvinne mister fatningen, og se hva hun kan forårsake.
Brystskade med uregelmessige arytmier i seng seks.
Kan du se på det etterpå?
- Gutt eller jente? - Hva?
Vil dere ikke vite det?
Jeg er en kontrollfrik. Jeg hadde neppe taklet å ikke vite det.
Jeg ville hatt en liste over navn i tankene.
Det ville være det vanskeligste, å velge navnet.
Seng seks, konsultasjon. Vær så snill.
Ok.
Jeg leter etter Greg James. Er han fremdeles her nede?
Jeg må snakke med deg.
Ok. Du snakket med Jackson.
Går det bra? Kan jeg gjøre noe?
- Du så noe på ultralyden min. - Ja.
Ja, du så noe, men du sa ikke noe.
- Jeg vet det. Jeg... - Jeg var der i rommet.
Det var mitt barn, og du sa ikke noe.
Jeg ville bare være sikker før jeg sa noe.
Men det var ikke noe problem å fortelle andre om det.
Det var ikke noe problem å si det til Jackson
- før jeg hadde fått bearbeidet det. - Beklager.
Tenk at du, av alle mennesker, visste det før meg.
- Beklager. - Ja, det bør du.
Mr. James er ovenpå. Barna er innlagt.
Hei. Dette er OS én.
Har han sagt det til Amelia? Overført pasientene?
Sikkert. Derek ville ikke bare dra fra pasientene sine.
Vevstang.
Eller kona eller barna.
Det er vanskelig å tro.
Han gjorde det.
Hva er det du trenger? Noen å skylde på?
Det er min skyld. Jeg gjorde det. Jeg ba ham dra.
Stiftemaskin.
Dr. Grey, vi har fått svar på blodprøvene.
Narkotika eller alkohol? Antipsykotika? Antidepressiva?
- Alt er negativt. - Pokker heller!
- Hva er du ute etter? - En forklaring. Et eller annet.
Når noen setter hele familien i fare,
ønsker man å finne ut at det var en god grunn.
Man vil gjerne tro at hun ikke hadde noe valg.
Har du snakket med Cristina?
Dere snakker vel hele tiden, særlig nå.
Vi snakkes som regel på fredag kveld for meg,
lørdag morgen for henne, skjenker drinker, koser oss.
Det er fredag i dag. Skal du ringe henne i dag?
Ja, det er et par uker siden.
Hvorfor det?
Før hun dro, sa hun noe om Derek og meg,
og hun hadde rett.
Jeg vil ikke at hun skal ha rett.
Ingen diabetes i familien.
Hva med nåværende sykdommer eller sinnslidelser?
Spør du om kona mi er gal?
Nei, vi prøver å finne ut om det er noe
som kan ha fått henne til å...
Skade barna mine? Ingenting. Hun ville ikke det.
Jeg trodde ikke det.
Brooke. Hun er...
Hun har det travelt.
Hun er sliten og stresset.
Og hun glemmer ting.
Det er mye for henne
å hente dem på skolen og kjøre dem til fiolin og baseball.
Og sørge for at de er lykkelige.
Og jeg...
Jeg jobber for mye.
Jeg vet ikke.
Jeg...
Jeg kjenner ikke kona mi.
Jeg vet ingenting lenger.
Jeg gikk fra deg i noen minutter.
Finner jeg lommeboken min i lommen din?
Beklager at jeg gikk bak ryggen din.
Du underdriver.
Du forrådte meg. Jeg trodde jeg kunne stole på deg.
Shepherd er overbevist om at hun kan fjerne den helt.
- Hun er overbevist om... - Shepherd er én person.
Hvis det finnes det minste håp, ønsker du ikke å vite det?
Robbins, kan du si meg det aller verste,
mest ondartede symptomet på uhelbredelig kreft?
Det er håp.
Det sniker seg stadig inn igjen,
uansett hvor ofte det blir revet i filler.
Mayo ga meg håp i et klinisk forsøk. Det mislyktes.
NYU håpet på strålekirurgi. Det fungerte ikke.
Og Barrow hadde store forhåpninger
til en potent kombinasjon av kjemoterapi og ablasjon.
Men nei.
Og hver gang håpet forsvinner, tar det biter av deg med seg,
til du bare finner trøst
i det eneste du vet at du kan stole på.
At denne tingen vil ta livet av deg.
Så si til Shepherd at hun kan holde håpet for seg selv.
Eller si hvor hun kan putte det.
Ok. La oss starte anastomosen.
Ja. 4-0-kompress.
Mannen sier det ikke er diabetes i familien.
- Noe annet? - Ja.
Hun har vært utmattet, glemsom, stresset,
løpt rundt, tatt seg av barna.
Kanskje det klikket for henne.
Å løpe rundt og ta seg av barna,
virker ikke som en mor som vil ta livet sitt,
som jeg ser det.
Det rimer ikke.
Blodsukkeret hennes var så lavt da hun kom inn.
Mor sa alltid:
"Bukspyttkjertelen er kroppens selvutslettelsesknapp."
Og bukspyttkjertelen var virkelig skjør.
Og mannen sa hun har vært glemsom.
Tipper det er en svulst på bukspyttkjertelen.
Insulinom.
Det kan forklare angsten, forvirringen, uberegneligheten.
- Det forklarer alt. - Ja.
Jeg må ringe foreldrene dine, Jack.
Du er redd.
Du tror du er i vanskeligheter nå.
Men tro meg, det blir verre jo lenger du venter.
Foreldrene deres er redde nå,
lurer på hvor dere er.
Og de blir reddere for hvert minutt som går.
Når de endelig får se dere, vil de vil bli så lettet.
Men...
All den frykten må gå et sted.
All den frykten vil bli til voldsomt raseri
som vil forvise dere til en verden uten videospill for alltid.
Tro meg. Jeg har også en liten gutt.
Jeg er en murvegg.
- Få mobilen din. - Jeg er syv.
Ville du gitt syvåringen din en mobiltelefon?
Jeg prøver å hjelpe deg.
Hvis du ikke samarbeider,
blir jeg nødt til å ringe barnevernet.
Vet du hva det betyr?
Vil du gjøre dette vanskelig?
Da må jeg ta den telefonen.
Gjør det du må.
Jeg stjal en bil da jeg var 12.
Kom ikke to kvartaler engang.
- Hva stoppet deg? - En avfallscontainer.
Første gang jeg stjal en bil, knuste jeg speilet.
- Første gang? - Andre gang gikk jeg tom for bensin.
Tredje gang slapp jeg unna.
- Fjerde... - Fjerde?
Punktering.
- Tuller du med meg? - Nei.
- Var det en femte? - Ja. Jeg bodde i den.
- Pokker ta. - Hva skjedde?
Mesenteriet blør voldsomt. Vi må åpne ham opp.
Jeg trodde vi prøvde å unngå det.
Vi har ikke noe valg. Vi må inn dit, og vi må gjøre det nå.
Blad nummer 10!
Er dere snart ferdige her? Jeg har to leggbrudd
og et ryggvirvelbrudd i trauma fire.
Ok. Vent. Jeg teller til tre,
- og så gjør jeg det, ok? - Ok.
- Klar? - Ja.
En, to...
Alltid bedre å bli overrasket.
Ta på ham et fatle.
Greit, Kepner. Hva kommer så?
Jeg har sagt det, hvis du hadde lyttet.
- Hva skjer? - Jeg har det bra.
Nei, og det vet jeg,
for jeg pleier å la personlige problemer gå ut over andre,
særlig deg, og det ser slik ut.
- Hva skjer? - Vil ikke snakke om det.
Og du får ikke kjefte på meg.
- Du kan ikke få barn. - Unnskyld?
Og det er det du vil.
Alt du ønsker er å få barn og elske barnet
og pleie barnet og oppdra barnet,
og denne kvinnen
kaster sine helt friske barn utfor en bro.
Gjør det deg ikke rasende?
- April... - Jeg lurer bare på
hvordan du kan la være å skrike på grunn av det hun har gjort?
Mot barna sine? Mot alle disse menneskene?
Hvordan kan det være rettferdig?
April!
April.
- Greit... - Pasienter venter.
Vil datteren min ha arr resten av livet?
Jeg tok meg god tid.
Det vil bli et minimalt arr.
Hver gang hun ser i speilet, vil hun huske dette.
Barna mine
mistet alt.
De har deg.
Jeg vet ikke om det hjelper.
Jeg overså dette. Jeg...
Uansett hva som foregikk med Brooke,
så jeg det ikke.
Man bekymrer seg for alt.
Men jeg var ikke forberedt på dette.
Burde jeg ha sett det komme?
Hvordan kunne jeg ha forberedt meg for dette?
Hvorfor vil vi unngå flere portkatetere?
Hvert innsnitt øker sjansen for å skade membranene.
Akkurat.
Hei. Robbins?
Unnskyld at jeg forstyrrer.
Jeg lurte på om vi kunne snakke sammen.
Du og jeg og April.
Hun er litt opptatt akkurat nå, doktor.
Selvfølgelig. Vi er nesten ferdige her.
Jeg mente etterpå. Men snart.
Jeg bare...
Jeg må være forberedt, uansett hva det er.
Vi trenger å vite alt vi kan.
Hva det er, hva vi kan gjøre.
Alt.
Jeg kommer og finner deg.
Greit.
Vennene mine, barnet med osteogenesis imperfecta.
Skjønner. Vet du hva du skal si til dem?
Ja da.
Bare husk det jeg sa om håp.
Ikke gjør det vanskeligere for dem enn det er.
- Kan du overta? - Robbins.
- Jeg er ferdig her. - Robbins!
- Undersøkte de alt? - Jeg fulgte med på dem.
Be dem gjøre det igjen.
Det gjorde jeg. Ingenting tyder på insulinom.
Gi meg ultralyden. Svulsten er her.
Det behøver den ikke være.
Mannen sier hun var stresset og overbelastet.
Kanskje hun var på vei mot nervesammenbrudd.
Det høres ut som om hun er mor, Owen.
Hvor er den ultralyden?
Folk får sammenbrudd av alle slags...
Owen. Klapp igjen.
Du vil ikke finne noe.
Ikke det?
Gi meg hånden din.
Hva er det der?
Den er ørliten. Føles som et nålehode.
Akkurat. Men den er der. Jeg visste at den var der.
Glimrende jobbet, dr. Grey.
- Edwards. Desinfiser deg. - Ok.
- Få telefonen din. - Jeg har ingen telefon.
Få telefonen din!
Den er ikke min. Den er Dylans.
Dette er ikke et spill, Jack.
Broren din er alvorlig skadet.
Han ligger åpen på et operasjonsbord
med to leger som jobber svært hardt for å redde livet hans!
Det finnes ingen omstartknapp. Det finnes ingen omspill.
Dette er ikke noe spill.
Når det er over, er det over. Det er ekte.
Han trenger foreldrene sine!
Hva skal du gjøre?
Det er min feil.
Jeg ville til isbaren, og jeg ba ham kjøre meg dit.
Jeg vil hjem. Jeg vil til mamma.
Hun våkner nok snart.
En svulst?
Godartet, men den utskiller insulin.
Det fører til store svingninger i glukosenivået.
Og det var...
Utmattelsen, forvirringen, glemsomheten,
ulykken, det skyldtes svulsten. Og nå er den borte.
Beklager. Jeg skulle aldri ha tenkt det.
Ikke et øyeblikk.
Jeg skulle aldri ha tenkt at du ville skade dem.
Beklager.
Klokken er bare 04.00 der.
Jeg ba også Cristina om å dra.
Det var det eneste jeg kunne gjøre.
Hun måtte dra.
Hvis hun hadde blitt, ville det ha vært verre.
Jeg vet det nå.
Hils henne fra meg.
Robbins, du forlater aldri en OS
midt under et inngrep, aldri.
Du har en mulighet! Du har en sjanse!
Den er liten og risikabel, men det er en sjanse.
En sjanse vennene mine ville gitt alt for å få,
men du ignorerer den, kaster den bort.
Dr. Grey?
Jeg er her ennå.
- Lynn, barnepiken? - Lynn!
- Beklager. Er du her fortsatt? - Ja.
Det går bra.
Si meg hva du trenger.
Jeg trenger hjelp med barna, selvsagt.
Nærmere bestemt?
Jeg trenger støtte.
Livet mitt og jobben min er svært uforutsigbare.
Og jeg trenger en som forstår det,
og som kan være der når jeg ikke kan,
og som forstår at hvis jeg ikke kan være der,
er det fordi jeg må være der jeg er.
Og jeg trenger en som tror på det
og støtter det.
Jeg trenger en person
som er sammen med meg om det.
Og som tror på det.
Og jeg beklager.
Jeg vet at jeg kan virke gal.
Men jeg er ikke det.
Jeg har bare hatt en fæl dag.
Nei, nei, nei.
Det går bra.
La oss snakke sammen.
Ser du dette? Denne lineære hypointensiteten?
Det er et CSF-plan!
Det kan gi meg en ren dissekering.
Hvis jeg etterlater den minste grad av ondartethet,
kommer svulsten tilbake,
så jeg må bruke ethvert tenkelig verktøy,
CUSA, laser, fluorescein, radioaktive frø.
Jeg gir meg ikke før jeg har fjernet
hver eneste celle.
Sjef? Hva syns du?
Det er innviklet og risikabelt.
Jeg ser tre scenarier her.
Én: Shepherd opererer, og jeg dør på bordet.
To: Shepherd opererer,
og fjerner noe hun ikke burde,
og jeg våkner som grønnsak.
Og tre: Minst sannsynlig av alle,
Shepherd opererer, fjerner hele svulsten,
og jeg våkner i livet, helt i orden. Har jeg rett?
Ja. Men som jeg...
Hvor langt må svulsten nå
før den blir umulig å fjerne i sin helhet?
Nicole, vi må gjøre dette nå.
Hvor langt?
Når den går gjennom synsapparatet
og trenger inn i hypotalamus, er det umulig.
Hvis du får blodpropp eller blør, er det for risikabelt.
Flott. Da venter vi.
Og når svulsten begynner å true synsnerven
og er på vei til hypotalamus, kan du operere.
Det er en farlig plan.
- Det er en tåpelig plan. - Det er planen.
Du får svulsten min, du får kunnskapen min,
jeg får livet mitt.
Alle er tilfreds.
- Når kom foreldrene hit? - For noen minutter siden.
Jeg vil se om de klemmer gutten eller smeller til ham.
Du er en veldig god mor.
Hvorfor sier du det?
Du har vært etter meg i hele dag, passet på at jeg ikke gjør feil.
Du har gjort det i årevis.
Det suger, det er irriterende, men det er fint.
Tuck stjal en sjokolade for noen uker siden.
Jeg fant det ut i går kveld.
Jeg ble så sint. Jeg kjeftet på ham.
Men Ben hadde fått ham til å gå tilbake til butikken
og betale for den. Jeg visste ikke engang om det.
Jeg har det så travelt at jeg ikke har vært der for å...
Hvordan kan jeg passe på barnet mitt hvis jeg ikke er der?
Hvordan gjør jeg det?
Jeg stjal masse.
Det gikk bra med meg.
Ta henne med til intensiven, og sjekk koaguleringen hver time.
Ja, doktor.
- Hvem er neste? - Det var alt.
Ta en titt på tavla.
Alle er innlagt eller utskrevet.
AKUTT-pasient
Nei, det var minst 25 pasienter her.
Og du har behandlet alle.
Jammen bra du var her.
Hør her,
du og jeg har en reell mulighet her.
Vi vet om det.
Da kan vi finne ut nøyaktig hva det er
og forberede oss.
Arizona skal snakke med oss.
- Vi kommer til å få noen svar. - Jeg har allerede svar.
Jackson, jeg var oppe hele natten og leste om det.
Jeg fant masse situasjonsstudier.
Jeg gjorde det samme, men det er andre tilfeller.
Det er fire typer osteogenesis imperfecta,
alt fra overkommelige funksjonshemninger til helt dødelig.
Type II og III er de mest alvorlige.
- Jeg snakker om barnet vårt. - Jeg også.
Jeg har studert ultralyd-bildene mine.
I beste fall
får barnet operasjon etter operasjon.
I verste fall lever han bare noen minutter etter fødselen.
Jeg trenger ikke svar.
Det jeg trengte i dag var bare å gjøre noe,
å behandle ting jeg kunne behandle,
hjelpe folk jeg kunne hjelpe.
I det minste rette opp noe av skaden
denne gale kvinnen påførte barna sine og alle disse andre.
Hun hadde en svulst.
Det viser seg at hun hadde et insulinom.
Fører til kognitive mangler. Hunt fortalte meg om det.
Hun prøvde ikke å skade noen.
Hun hadde ingen kontroll.
Hvorfor?
Hvorfor skulle det skje?
Hvorfor skulle Gud gi henne barn, gi henne en familie, og la det...
Hvorfor ville Gud la det skje?
Jeg forstår det ikke!
Du kan gjøre alt riktig, og det spiller ingen...
Hvorfor?
Jeg vet ikke.
Jeg bare...
Ikke hold meg, for da begynner jeg å gråte,
og det vil jeg ikke.
For hvis jeg begynner å gråte, klarer jeg ikke å slutte.
Jeg vil aldri klare å slutte.
Ok.
Uansett hva du trenger,
er jeg her.
Sa jeg at det er en gutt?
Vi skal få en gutt.
Når sjokket avtar,
når kroppen kan akseptere at et traume har skjedd,
når den kan senke forsvarsverkene sine...
- Er du der? - Nei. Jeg skal...
- Meredith? - Jeg vil ikke krangle mer.
- Ikke jeg heller. - Og jeg vil ikke ha deg borte.
Jeg vet jeg ba deg dra, men...
Dette er ikke oss.
Det er vel ikke slik det ender?
Jeg ønsker ikke det. Jeg prøver.
Jeg prøver også.
Flyet mitt har blitt forsinket i hele dag.
Jeg er på flyplassen. Jeg kan komme hjem.
...er et skremmende øyeblikk.
Skal jeg komme hjem?
Hva ønsker vi å love hverandre?
At du vil elske meg selv når du hater meg.
Å elske hverandre selv når vi hater hverandre.
Den er sårbar.
Nei. Dra.
- Meredith. - På en god måte. Dra.
Og gjør det du må.
Vi kan klare dette. Folk gjør dette.
Ingen flukt, noensinne.
Ingen trekker seg, samme hva som skjer.
- Folk gjør det, ja. - Ok.
Så dra og gjør det du må.
Vi finner ut av dette.
Vi kan klare dette.
- Ok. - Ok.
Ring meg når du lander.
- Og Derek? - Ja?
Jeg kommer til å savne deg.
Dette kan fungere. Vi skal få det til. Det skal vi.
- Er du fortsatt der? - Meredith?
Meredith? Jeg har dårlig dekning.
Derek?
Dette er for evig.
Signer.
Hva nå?
Nå kysser jeg bruden.
Sjokkreaksjonen hadde beskyttet oss,
og den kan godt ha reddet oss.