- Tidligere i Grey's Anatomy... - Tumoren er kløgtig.
- Det er jeg også. - Patienten vil dø.
- Jeg lider ikke i de sidste måneder. - Jeg giver dig mere end måneder.
- Er du nervøs? - Ingen forstår det.
Du får svulsten, du får viden. Jeg får mit liv.
- Hvert kort er et sygt foster. - Jeg er ikke klar til at overtage.
Hvor er dr. Herman? Det er Glenda Castillo.
- Du skal scanne mig. - Arizona... Det er tid.
- Amelia... - Jeg forbereder operationsstuen.
Informerer du patienten?
William Williams Keen blev i 1888 en af de første kirurger der-
- fjernede en hjernesvulst. Det var en stor sejr.
Det er sandt. Tjek det. Det, der er sværere at finde-
- er historierne om Billy K's mange mislykkedes forsøg.
Der må være sket tab.
En kirurg skal altid være forberedt på at tabe.
Når det gælder hjernetumorer, taber vi lige så ofte, som vi vinder.
Det vigtigste er, uanset udfaldet, at aldrig nogensinde mislykkes.
Man mislykkes kun ved at lade være med at kæmpe.
Så derfor kæmper man, indtil man ikke kan kæmpe mere.
Rygtet svirrer. Du får et stort publikum.
Har du det godt? Du er ikke bekymret, vel?
Det er her, du forlader mig, dr. Hunt.
- Alt vel? - Ja.
Jeg forbereder mig alene. Men vi ses på den anden side.
Vi gør det her, okay?
Vi gør det.
Hun vil bede dig om at redde barnet, ikke hende.
- Lyt, men gør det nødvendige. - Jeg kan ikke det her.
Jo, du kan. Det vil du.
Lad os få dig ind.
Jeg har det hele klar. Du har billeder og yndlingssygeplejerske...
- Hvad sker der? - Jeg er en superhelt.
Okay...
En undersøgelse har vist, at hvis man står som en superhelt-
- i fem minutter før en jobsamtale eller en virkelig svær opgave-
- føler man sig mere selvsikker og vil klare det målbart bedre.
- Seriøst? - Seriøst.
Kan du mærke det?
- Vi er superhelte. - Vi er superhelte.
Hold hovedet højt, gå ind i arenaen, se fjenden i øjnene.
Kæmp, indtil du ikke kan kæmpe mere.
Giv aldrig slip. Giv aldrig op.
Vi emboliserer tumoren og håber, at det hjælper.
- Ellers får vi... - Hvor er Herman?
Flygt aldrig.
Overgiv dig aldrig.
Glenda skal have blodplader, så hun ikke får blødninger i leveren.
Så udfører vi fetoskopien.
- Du siger "vi," hvor er Herman? - Hun kommer ikke.
Hvad mener du med det?
Kæmp det godes kamp.
Start uret.
Kæmp...
Skalpel.
...også selvom det virker uundgåeligt...
...at du går ned med skibet.
GREYS HVIDE VERDEN
I kommer alle herop og ser operationer. Hvorfor?
Ikke kun operationer. De store, unikke operationer.
Man sidder på kanten af sædet. Patienten kan dø. Liv eller død.
- Man får et adrenalinkick. - I ser andres uheld som en film.
Nej, det er fornærmende. Det her er ikke underholdning.
"Film..." Nu starter det gode.
- Tak, fordi du spærrede min plads. - Min arm røg næsten af. God timing.
Nu kommer farven. Det er tid til kickoff.
Injicer farven. Sluk venligst lyset.
- Hvad gør farven? - Den får tumoren til at lyse...
...så vi ser, hvor den ender, og hvor hjernen starter.
Rart, at møde dig, men nu skal du ud.
Tangen, tak.
Jeg elsker den del.
- Er det ikke kun tumoren, der lyser? - Det er tumoren.
Vi er ikke i Kansas mere.
Barnet er anæmisk. Giv ham 40 ml røde blodceller.
- Glenda har højt blodtryk. - Barnets blødning skal stoppes.
- Jeg tror, at jeg kan redde begge. - Tror du, eller ved du?
- Jeg ved, at jeg kan. - Jeg respekterer dig, Robbins.
Jeg siger det her med venlighed. Du er kun en halvfærdig fosterkirurg.
- Du opsøgte mig. - Nej, din chef.
Jeg har brugt 4,5 måned på at få Hermans viden ind i mit hoved.
- Hører du dig selv? 4,5 måned. - Du har hendes hænder her.
22 gauge nål.
Hey, Chef. Må jeg få fri i aften?
- Hvad? Nej. - Her er stille. Hermans operation...
Alle de andre ser operationen. Beklager, jeg må have nogen her.
- Er jeg den eneste turnuslæge her? - Ja, jeg stoler på dig. Kan jeg det?
Ja, absolut! Jeg er den rette pige. Tak.
Hunt. Hvorfor udsatte du min operation her til aften?
Jeg havde brug for stuen. Shepherd opererer dr. Herman.
- Vent, opererer hun dr. Herman nu? - Jeg troede, hun havde en måned mere.
Her har den invaderet cisterna chiasmatica lidt.
Dr. Shepherd undersøger tumoren.
Hvem overtager efter dig? Det her tager 14 timer, måske mere.
Helt klart mere.
Efter 12 timer skal en ny overtage, så man oplader batterierne og hviler.
- Hvem overtager for dig? - Jeg kan ikke skiftes ud.
Så kan jeg heller ikke. Hvis du er her, så er jeg også.
Vi er superhelte.
Jeg ville sætte hænderne på hoften, men så bliver de bare beskidte.
Okay. Hold her, Edwards.
Jeg kan ikke embolisere alle kar.
Jeg håndplukkede dig, og nu svigter du mig.
- Jeg er nødt til at åbne. - Nej, så skal bedøvelsen øges...
Fostrets puls falder.
Jeg sætter ikke kun spørgsmålstegn ved dine evner, men også mine egne.
Jeg kan tage livmoderen ud, og så kan jeg få tumoren ud.
Forlænget bedøvelse kan være katastrofal for både mor og barn.
- Du bør forløse barnet. - Nej. Ikke en mulighed.
Det er her mirror syndrome. Fostrets symptom spejles hos moren.
- Forløser vi, får Glenda det bedre. - Han vil ikke kunne overleve.
- Kald Alex Karev. - Vent, stop.
- Hvad gør du? - Vi forløser. Det bliver svært...
- ...men Karev kan måske redde ham. - Læg det rør på.
- Jeg kan godt, Bailey. - Din mentor bliver opereret.
Du vil bevise noget, men ikke på denne patient!
Vil du åbne hende, så gør det, men vi forløser altså det barn!
- Kald dr. Karev. - Okay.
Dr. Shepherd skærer tumoren væk fra gyrus rectus.
- Gyrus rectus? - Området, der giver os lugtesans.
- Jeg troede, Arizona ville være her. - Hun er ved at operere.
På et foster? Alene? Slap af, vi er ikke til ballet.
Selvom det er som en dans.
Der er ynde, rytme og elegance.
Nå, okay. Jeg bliver tysset på, men den sukkersøde prosa accepteres.
- Hun klarer den, ikke? - Jo, hun gør.
Dr. Shepherd frigør tumoren fra strukturerne i midthjernen.
- Fornix og talamus. - Det burde ikke tage så lang tid.
Vi er allerede bagefter.
Hun er yderst forsigtig, så hun ikke skader drømmekassen.
- Dr. Grey... Drømmekassen? - Hvor vi skaber drømme og minder.
Og udskiller former og farver. Læs dog en bog, menneske.
- Har du det godt, Webber? - Ja, jeg har det fint.
Hendes skuldre er anspændt. Hun er generet af et eller andet.
Du skærer måske den del ud, der gør hende temmelig bitchy.
- Hvorfor siger du det? - Det var en joke.
Hvis jeg fejler, vil hun ikke være bitchy.
Hun vil heller ikke grine, hun vil ikke være Nicole Herman.
- Laver du jokes om det? - Nej.
- Fandens. - Hvad er der?
- Jeg kommer ikke rundt om fornix. - Heller ikke lateralt?
Det er ikke nok halspulsåre. Jeg er fanget.
Iltmætningen falder. Hun får det ikke bedre.
Sådan der... Fandens, den sidder fast.
- Tumoren er for stor. - Undskyld ventetiden. Jeg var hjemme.
- Du burde være blevet der. - Hvad?
Jeg kan ikke komme ind, jeg må gøre snittet bredere.
- Det skal du alligevel, vi forløser. - Nej, det gør vi ikke.
- Det bliver ligesom sidste gang. - Hvad mener du med sidste gang?
Vi har gjort det her. Vi forløste, og fjernede så tumoren bagefter.
Jeg vidste det. Du vil bevise, at du er Herman.
- Jeg troede, at du var speciel. - Læg nu kejsersnittet.
Jeg troede, at du var bedre, men i dag gjorde du mig flov.
- Jeg fjerner tumoren. - Hør nu, Robbins. Gør det rette.
Jeg har ikke tid til dit tempo. Hvis det her sker igen, ryger du ud.
Stop, stop, stop så!
Jeg er ikke dr. Herman, jeg er dr. Robbins.
Jeg er fosterkirurgen her, og jeg vælger dette indgreb.
Det øjeblik, hvor du kunne være uenig, er for længst passeret.
Hvis mine hænder glider, får vi katastrofale blødninger.
Glider jeg, er det, fordi du skriger. Ikke, fordi jeg ikke har styr på det.
Du kan holde mund, eller også kan du skride!
Hun lyder som dr. Herman.
- Hun har intet gjort i 15 minutter. - Hun er vist ved at miste modet.
Jeg burde måske...
- April? - Jeg arbejder ikke. Jeg er ikke klar.
- Jeg er glad for at se dig. - Jeg vil bare sidde lidt.
Herman var med på min værste dag, så jeg måtte også være her på hendes.
- Hvordan går det? - Hun prøver at skære ved fornix.
- Der er lang vej endnu. - Hvorfor opererer de ikke?
Dr. Shepherd?
Hvis jeg går mere bagud, så rammer jeg hypotalamus.
Lateralt, så rammer jeg carotis, og længere nede mister hun synet.
- Du kan... - Jeg famler i blinde.
- I skoven. Der er ingen sti. - Så vælg en.
Jeg prøver at bevare alle hendes funktioner, Edwards.
Jeg kan ikke røre mig uden at give slip på et stykke af hende.
- Dr. Shepherd. - Dr. Webber.
Jeg kan være din sparringspartner. Vi kan komme forbi dit problem.
Sluk samtaleanlægget.
Vil du komme herover, dr. Webber?
Vil du træde tilbage, Edwards?
Du kan være til stor hjælp.
Du må ringe til min bror. Bed ham om at komme herhen.
Hvis han tager af sted nu, kan han være her om syv timer.
- Det er nok ikke en god idé. - Jeg har taget munden for fuld.
Jeg begik en fejl. Jeg påtog en umulig opgave-
-og min hybris bliver hendes død.
Vil du ikke nok ringe til ham?
Få ham på et fly og få ham herhen.
Nu.
Det tager alt for lang tid. Skru op for respiratoren.
- Lad mig tage barnet. - Jeg ligerer den sidste arterie.
- Fostrets puls forsvandt. - Han har fået hjertestop.
Læg hænderne under ham sådan.
Godt. Pres mod såret. Han går ikke i stykker.
Hold ham der, og hold brystkassen oppe.
Giv 5 mg epinefrin. Jeg laver kompressioner.
Vær forsigtig.
- Du ved, hvad du laver. - Ring nu bare til ham.
- Jeg er ikke engang halvvejs... - Du tror, at han er bedre end dig.
Men det er ikke sandt. Jeg har set ham stå, som du gør nu-
- og stirre på en umulig tumor, både rædselsslagen og usikker.
Jeg kender godt den tumor. Den hænger i deres soveværelse.
- En tegning af den. - Han fandt en vej.
- Derfor har jeg brug for ham her. - Jeg kan fortælle, hvad der vil ske.
Han kommer om syv-otte timer, hvis hun ikke allerede er død-
- tager Derek denne operation, din operation, fra dig.
Så dræber han hende, fordi det her er din plan.
Han ville ikke vide, hvor du har været, eller hvor du skal hen.
Ingen kan hjælpe dig, det har du heller ikke brug for.
Han er her ikke. Det er du.
Hvad er det næste skridt?
- Han er væk, Robbins. - Hold kæft.
- Det skal nok gå. - Kom så.
Du kan slippe nu, Bailey. Han skal tilbage igen.
Jeg holdt ham i mine hænder...
Han er ikke engang født, og jeg holdt ham i mine hænder.
Jeg ved, hvordan det føles. Det er et stort privilegium.
- Navigationssonde. - Så er det dig, Edwards.
Samtaleanlæg, tak.
Dr. Shepherd frilægger lamina terminalis for at nå rundt-
-og dissekere væk fra årerne.
- Kan du undgå fornix? - Det håber jeg sgu.
Så langt, så godt. Fortsæt. Find en udvej.
- Hvordan går det, Edwards? - Godt.
- Sikker? Jeg kan finde en anden. - Nej. Du finder ikke bedre end mig.
Jeg har fortjent denne plads. Dr. Shepherd er her. Jeg er her.
Nu er der ingen vej tilbage. Vi stopper ikke, før alt er ude.
- Er du klar? - Er du?
Så kører vi.
Glenda er ikke ude af fare, men hun er i bedring.
- Du klarede det godt, Robbins. - Jeg ville ikke lave ballade derinde.
For seks måneder siden havde jeg gjort det samme.
Herman valgte den rette at give stafetten videre til.
Hun giver ikke noget videre. Hun er ikke forsvundet.
Jeg tror... at synsnerven er intakt.
Sådan, det var da ikke så svært.
Ingen kritik fra de billige rækker. Nu bliver det radioaktivt, folkens.
Alle, der ikke er nødvendige, smutter.
Det gælder dig, dr. Webber. Jeg er glad for, at du kom.
- Jeg bliver gerne. - Edwards og jeg tager den herfra.
Ikke, Edwards?
Edwards?
- Jeg henter ilt. - Eller også kan du være med?
Hun skal placere de radioaktive frø, så tumoren ikke kommer igen.
Jeg bistår gerne, men hvorfor lige mig?
Hun skal ikke bekymre sig om dig. Du var tæt på at blive hjernekirurg.
- Det er længe siden. - Støt hende.
Hun skal bare føle, at du er der.
- Fandens, fandens! - Jeg har ikke nået at klokke i den.
Frøene skal placeres præcist, hvis tumoren skal forsvinde helt.
Jeg havde et kort over hjernen...
...men når en så stor tumor fjernes, flytter alting sig. Et mudderskred.
Jeg regnede ikke med så store forandringer.
Jeg må kortlægge igen med ultralyd og så lave en ny plan efterfølgende.
- Du tager den på slump. - Stort set.
Det lyder som en plan.
- Hvor længe har de været i gang? - Seks minutter.
De har kun placeret tre frø. De bliver giftige om 20 minutter.
- Hun skal skynde sig. - Jeg skal skynde mig.
- Handskerne er for tykke. - Du klarer det helt fint.
- Det er ikke et kapløb. - Jo, det er.
- Hvad laver du? - Det her er meget lettere.
- Du udsætter dig selv for stråling. - Tag den handske på med det samme!
- Amelia! - Det er fint. Jeg klarer det.
Det her hører du ikke fra mig særligt tit, så nyd det:
- Du gjorde det rigtig godt. - Jeg er så rørt, nu græder jeg.
Jeg er udmattet. Man skulle tro, at en tumor vil give ekstra energi.
- Nej, det skulle man ikke. - Måske ikke.
Vi nærmer os slutspurten, Robbins. Vi er færdige efter de kort.
Du vil have klaret en 1-årig uddannelse på under et halvt år-
- og jeg vil have... stillet træskoene.
- Hold op. - Jeg vidste, du var den rette hest.
Kald mig venligst ikke en hest.
Det er en bedrift. Ikke blot at gøre det-
- men at blive så god, som du er blevet.
Det er en udholdenhedsprøve. Det er noget at være stolt af.
- Tak. - Jeg taler ikke om dig.
Jeg mente mig selv. Du var en katastrofe i starten.
Men jeg holdt ud, nu er du ved at blive en rigtig fosterkirurg.
Jeg fortjener en medalje.
Arizona?
- Hej. Alt vel? - Ja.
- Du opererede alene i dag. - Ja.
- Hvordan gik det? - Godt.
Det er... tillykke.
Tak.
Jeg ledte efter dig hos Shepherd. Hun er stadig i gang, hvis du vil se.
- Jeg kan ikke gå derop. - Okay.
Jeg vil gerne, men jeg kan ikke se på.
Igennem de sidste fire måneder har den kvinde givet mig tæv.
Hun har prøvet at stoppe al sin viden ind i mit hoved-
-og det gjorde hun. Det er der.
Hun er i mit hoved.
Jeg er ikke klar til, at mit hoved er det eneste sted, hvor hun findes.
- Hun skal tage handsken på nu, Grey! - Hun har et vindue på 20 minutter.
Uden handsken halveres tiden. Hendes tid er gået. Shepherd!
Lægger jeg ikke frøene ud, vil det hele have været forgæves.
- Du gør dig selv syg. - Tumoren kan stadig vende tilbage.
- Så er det ikke på grund af mig. - Tag så handsken på, Shepherd!
Sådan! Jeg er færdig.
Få grejet ud og tropperne ind.
- Det er tid til at lukke. - Det var...
- Rigtig dumt? - Nej, megasejt.
Jeg har en patient på intensiv. Er det i orden, at jeg ser til ham?
Ja, jeg venter her.
- Jeg klarer mig. - Okay.
- Hej. Du har sovet i flere timer. - Åh Gud. Hvad?
Tillykke, dr. Edwards. Du stod ved bordet i 13 timer.
Det er ikke tilladt mere, så den evne har I ikke opbygget.
- Er det forbi? - De er stadig ved at lukke.
Læg dig ned. Du får lidt vand.
Pincet. Juice.
Tak.
- Hvordan går det? - Jeg skal lukke dura ordentligt.
- Det her er det lette. - Så lad en anden gøre det.
Dr. Shepherd. Jeg er her. Sig, at det ikke er for sent.
Nej, du kom lige til tiden. Du kan få lov til at lukke.
- Virkelig? - Du skal også afslutte.
Lad hende ikke gøre noget galt, Herman skal ikke have et grimt ar.
Intet problem.
- Hej, Glenda. Er du klar? - Jeg er så klar!
- Jeg er så træt af det værelse. - Jamen, så nyd den friske luft.
Vi ses om en måned. Imens hviler du og spiser ordentligt.
- Tusind tak. - Du skal ikke kramme mig.
Dr. Robbins reddede dig og din søn.
Jeg ved ikke, om I kan sige det, men hvordan går det med dr. Herman?
Dr. Shepherd frilægger lamina terminalis for at nå rundt...
- Stop. Tag hjem. - Jeg skal have styr på det her.
Nej, du skal tage en pause.
Der er ingen hævelser. Hvorfor vågner hun ikke?
- Det kan der være mange grunde til. - Tror du ikke, at jeg ved det?
Undskyld. Jeg skal bare...
Det ved jeg.
- Det skal være slut. - Hun skal vågne op.
Er det...?
- Hvad? - Det er nok ikke noget.
Hvad?
Er det en lakunær hjerteinfarkt?
Fik hun et slagtilfælde?
Flot klaret, Edwards.
- Hun vågner. - Det gør hun måske.
Men hvis hun ikke gør, må jeg træffe nogle beslutninger.
- Gjorde du det her for Mark? - Det gjorde jeg.
Men det behøver du ikke.
Jeg kan ikke klare det alene.
Jeg kan ikke træffe den beslutning.
Jeg ved, hvad hun vil...
...man jeg kan ikke gøre det.
Du er ikke alene i det her. Du er ikke alene. Hører du?
Alt er vel.
- Nicole! - Mor?
Er det dig, mor?
Jeg har det fint.
- Hvor er du? - Der, hvor jeg altid er.
- Hvad hedder du? - Det har heller ikke forandret sig.
Klem min finger. Godt, og her.
Godt. Motorikken er intakt.
- Følg lyset. - Hvordan har du det?
Det er helt fint. Jeg har det godt.
Du fik det hele ud, ikke? Gjorde hun det, Edwards?
- Ja, hun fik det hele. - Man må ikke græde herinde.
- Dr. Hunt, dr. Webber. - I ser godt ud, d'herrer.
- Det gør du også. - Så langt, så godt.
Det glæder os. Dr. Shepherd var utrolig.
Ja, ja. Min tumor fik hende til at se temmelig godt ud.
Vil I lige undskylde os? Robbins og jeg har lidt arbejde.
Ja, vi kan gå udenfor. Jeg kommer tilbage snart.
Det er godt at se dig igen.
Fortæl mig om Glenda Castillo.
Glenda er i bedring, og hun er stadig gravid.
Barnet har det også godt.
- Jeg vidste, du var den rette hest. - Kald mig venligst ikke en hest.
Jeg vidste, at du ikke ville svigte mig.
Kan du se noget? Noget som helst?
Nej, intet. Jeg er fuldstændig blind.
- Du må ikke græde. - Det gør jeg heller ikke.
- Har du det godt? - Det ved jeg ikke.
Det har ikke bundfældet sig endnu. Du vil ikke være der, når det sker.
- Det bliver grimt. - Jeg er der, hvis du vil have det.
Du har ikke fanget pointen. Du er altid til venstre for pointen.
Pointen er, at jeg finder ud af det. Der kommer til at ske noget.
Pointen er, at jeg er i live.
Det havde jeg ikke været, hvis du ikke var sådan en plage.
Jeg valgte den rette hest.
Hvorfor prøver vi overhovedet med så høje forhindringer og lave odds?
Hvorfor går vi ikke bare hjem? Det ville være så meget lettere.
Fordi til syvende og sidst er der ingen ære i den lette vej.
- Vi var så tæt på! - Dr. Hermans tumor tog hendes syn.
Vi fik hævn ved at dræbe den. Vi rev den ud-
- og mindskede dens chance for at dræbe Nicole med 100 procent.
Døden løb hylende fra os, vi bad døden om at fise af.
Det er den eneste kamp, der er værd at kæmpe. Du burde være flyvende.
Du skal jage den følelse resten af dit liv. Du besejrede døden.
Det kan almindeligt dødelige ikke. Det er kun os, der kan.
- Ingen husker den lette vej. - Kun superhelte.
De husker blodet, knoglerne og den lange kamp mod toppen.
Fandeme kun superhelte.
Sådan bliver man... legendarisk.