Jag gjorde en grej när jag var liten med mammas videobandspelare.
Jag plockade den i bitar och satte ihop den igen sen.
Jag lämnade mobilen på labbet och insåg det först på flygplatsen.
- Varför svarade hon? - Hon trodde väl att det var jag.
Jag ringde sen. Hon sa att hon pratat med dig.
Det blev alltid några bitar över som jag inte kunde passa in.
- Är det allt du ska säga? - Jag har berättat allt.
- Allt. Om du vill repeterar jag det. - Och hon är din fellow?
- Ja. - Bara det?
- Vad gör man med de bitarna? - Meredith.
Jag önskar jag kunde tro dig, men jag vet hur det funkar.
Du trodde du var illa ute.
- Ska man tråckla in dem? - Nej, vi är illa ute.
- Jag kom hem för att kämpa för oss. - Ska man försöka få det att funka?
- Jag måste till sjukhuset. - Kan inte nån ta ditt pass?
Eller väljer man att leva utan de där delarna?
Umgås med barnen i dag. De har saknat dig.
NIO VECKOR TIDIGARE
- Vem är näst på tur? - Vi tittar på GPCR i silkesapor...
Bra. Vem är det som gör spänningsmätning över nervceller?
- Det är jag. - Vem? Vad heter du?
- Collier. Renee Collier. - Renee... Vad händer?
- Inget särskilt. Själv? - Jag menade med forskningen.
Det går rätt bra, överlag.
Dina upptäckter kommer att hjälpa oss mycket.
- Jag vill se det du gör. - Visst.
Jag ser fram emot att jobba med dig.
- Vad har du? - En 17-åring med dålig lever.
Han står på donationslistan, men blir bara sämre.
- Hade Zola danslektion? - Nej, men Derek är hemma.
- Sen när? - I går. I morse.
- Nå? - Vad?
- Vet du vem som svarade? - Gallflödet är begränsat.
Jag vill undersöka honom och göra ultraljud.
- Owen! Chefen. - Dr Shepherd. Är du klar i sal 2?
- Ja. Ville du... - Bailey har en tarmobstruktion.
- Det går fint. Hon kan ta salen. - Bra.
Gårdagens ärende avslutades aldrig.
- Tycker du? - Det stod mycket på agendan.
- Vi skrapade knappt på ytan. - Vi borde följa upp det.
- Jag håller med. - När vi inte blir avbrutna.
Herregud!
I kväll? Om du inte har jouren.
- Det har jag inte. - Okej.
Okej.
- Jo! Hjälp mig! - Du får inte tvätta hos oss.
- Alex blir sur då. - Sluta.
Jag lade så mycket tid på neuro att jag halkat efter inom allt annat.
Plötsligt är det ensamt på neurotronen!
Wilson, Edwards! Jag ska operera, och Hunt hade nåt privat.
Nån får ta huvudvärken i bädd 3. - Wilson, du får ta det.
- Vad sa jag? - Huvudvärk? Det lär ju vara neuro.
- Okej, annars får du ringa! - Okej.
- Ni hade sökt mig? - Bli inte orolig.
Hon är generad, så vi lade henne avskilt.
Hon är lite omskakad och har ett blåmärke på ryggen.
Bortsett från ett sår på huvudet verkar hon okej.
- Vem pratar vi om? - Sa de inte det?
- Mamma! Vad har hänt? - Dra för draperiet, Owen!
- Evelyn, försök sitta still. - Alla grannar fick se mig naken.
- Hon ramlade i duschen. - Du behöver ett handtag.
- De är fula! - Hon blev yr.
Yrsel? Undra på det, efter ett sånt fall.
- Vi borde röntga henne. - Hon sa att hon var yr hela morgonen.
- Jaså? - Tack. Du kan gå.
Nej, John var med när det hände.
Jag vet. - Du var till stor hjälp och mamma uppskattar det.
- Han har gjort sitt nu. - Jag menar inte efter att det hände.
Han var med när det hände.
- Nu förstår jag inte... - Jag var inte med i själva duschen.
Jag gjorde frukost.
Owen, det är jag som är John.
- Som i... John. - Jag förstår fortfarande ingenting.
- Hjärtat, John och jag... - Jag trodde att du hade berättat.
Berättat vad? Kan nån förklara vad som pågår?
Jag tror att de försöker säga att John är...
...din mammas pojkvän.
- Hur länge har det pågått? - Hon var yr när vi vaknade.
Inte det! Hur länge har ni två...
- ...varit ihop? - Säg inte så!
- Har din syn förändrats? - Nej.
- Det är snart ett år. - Dr Webber, ska vi röntga handleden?
- Jag visste inte att hon... - För säkerhets skull.
- Det låter klokt. - Owen, John är bra för mig.
- Ni har nog mycket gemensamt. - Hon pratar om dig ofta.
- Hur gammal är du? - 35.
Han kunde vara min bror! Har ni delad ekonomi?
- Owen Hunt! - Pupillerna är jämnstora.
- Vi har ett seriöst förhållande. - Jag vill röntga.
Seriöst omdömeslöst, kanske.
- Men vi har roligt också. - Låt bli!
- Lugna dig! - Knip igen!
Jag kommer att byta hennes lösenord, lås och telefonnummer. Om du...
Hunt! Nu går vi en sväng.
Vi går en sväng.
- Danny! Var är din syster? - Hon är väl och handlar mer skräp.
Dr Grey, Danny är vår stora hockeyälskare.
Trevligt att träffas. Får jag...
- Såg du matchen? - Ja. Jag vann vadet.
- Sharp sköt fem skott. - Alla missade.
- Dr Karev... Några nyheter? - Vi har tagit nya blodprover.
- Han verkar ha fått en infektion. - Kan vi använda kateter igen?
- Vi kan försöka, men... - Jag tror vi skulle kunna operera.
Vi kan återskapa gallvägarna.
- Går det? - Det är riskabelt.
Jag fortsätter hellre med antibiotika och övervakning.
Men ingreppet kan hjälpa Danny så att han slipper ligga inlagd.
- Det låter bra. - Vi ska inte förhasta oss.
Dr Grey och jag ska rådgöra.
Vi kan göra några fler tester och sen berätta vad vi anser.
Ni har haft huvudvärk i en månad.
- Okej, var sitter huvudvärken? - Överallt! Den flyttar runt.
Jag var i Kina för en månad sen. Är det fågelinfluensan? Eller sars?
Det är nåt sånt. Jag får näsblod också.
- Näsblod? - Ja, fast blodet åker upp igen.
Är det normalt?
- Det är sars, eller hur? - Masken är standard.
Nu förstår jag vad du menar...
Herregud! Det där är inte näsblod!
Dr Avery fäste transplantatet i armen och, som ni fick höra i morse...
Blodflödet gör att huden kan växa utan ytterligare transplantat.
- Dr Warren? - Dr Avery lagar artärerna först.
- Sen tar han venerna. - Det ser bra ut, Matt.
- Vi ses i operationssalen. - Va?
- Det är lika roligt varje gång. - Inte egentligen... - Det var allt.
- Hej! - Edwards. Behöver du nåt?
- Du är söt. - Ursäkta?
- Behöver du nåt? Vill du ha nåt? - Det var smickrande.
Men jag har en vacker och väldigt stark fru.
- Usch! Nej, jag vill ha fallet. - Jaha. Absolut inte.
- Du får 50 dollar. - Nej, jag kan inte.
- Jag behöver fler ÖNH-timmar. - Är det mitt problem?
Titta, Danny har kolangit.
Varför föreslog du operationen utan att fråga mig?
- Du ville ju höra min åsikt. - Han skulle knappast överleva.
- Du ville ha nya idéer. - Vet du vad du gör?
- Du frågade mig. - Om hjälp.
Lyssna på mig, då.
- Vad är det som pågår, Mer? - Inget.
Vill du att han dör i väntan på en ny lever?
- Handlar det här om din serie? - Skojar du?
- Vad är det med dig i dag, då? - Inget! Det är inget med mig.
- Vad fick dig att utveckla tekniken? - Jag har en liten hobby.
- Vad? - Jag vill bota autism.
Det var ambitiöst för en fellow. Varför just autism?
- Räcker inte ett barn på 68? - Det brukar handla om ett.
Min lillasyster.
Jag har alltid undrat vad hon tänker.
Jag hoppas du får veta det.
- Varför svarade du inte på sms: et? - Jag jobbade.
- Nå? - Vad?
- Hur är det med Meredith? - Vad vet du?
Att hon riskerar min patients liv.
- Vem var kvinnan? - Jag vet inte.
- Sa hon inget? - Derek kom hem i går.
- Helvete. - Vad är det?
En kvinna svarar i hans mobil och han skyndar sig tillbaka hit.
- Han vill säga förlåt. - Då finns det nåt att förlåta.
Helvete.
- Jag gillar inte det här. - Mrs Hunt, ligg stilla.
- Jag tror jag är färdig. - Inte riktigt.
Försök fokusera på andningen.
Jag brukar inte vara sån här. Jag är krigsveteran.
Jag brukar inte vara så orolig.
- Du slog dig rejält. - Det handlar om Owen.
Jag ville inte att han skulle få veta så här.
Han har rätt att vara förvånad. Chockad.
Men hur tror han att jag känner när nån som John vill ha mig?
Jag insåg först inte att vi dejtade. En kväll kysste han mig och...
Jag är inte dum. Jag fattar hur det ser ut. Vad folk måste tro.
"Han lurar henne." "Hon köper honom."
Det är ett skämt. Jag hade själv tänkt så.
Men sen kysste han mig.
Och när han kysste mig var vi precis samma ålder.
Alla år som skilde oss åt försvann. John brukar alltid säga:
"Ev, enda skillnaden mellan oss är en massa år."
"Jag önskar att vi hade tillbringat dem ihop."
Owen är rädd att jag är ensam. Hans pappa dog för 32 år sen-
- så han oroar sig. Men jag är inte ensam.
Jag har så roligt!
- Är det klart? - Om CT-bilderna ska bli bra...
- ...måste du ligga helt stilla. - Jag borde hålla tyst.
- Just så. John låter underbar. - Visst gör han?
Det vore skönt om han var min ålder, men motsatsen har sina sidor...
- Herregud! - Jag vet att det är obehagligt.
- Det är bästa sättet att se. - Hitta inga tumörer.
Nej, vävnaden ser frisk ut.
- Vad händer? - Inget.
- Du skulle ju ringa! - Det är inget häftigt.
Hon tror att hon har en hjärntumör.
Jag ger ibuprofen och håller henne i handen.
Du borde gå och hitta nåt bättre.
- Vad var det för nåt? - Det är nån sorts... kryp.
- Va? Lever nåt i mitt ansikte? - Det rör sig i dina bihålor.
Herregud! Ta ut det!
- Lugn. Ge mig andningsmasken. - Ge albumindropp.
- Jag vill ha operationen. - Danny, nej.
- Jag vill ha operationen! - Du blir bättre med kateter.
Nej, det blir jag inte. Jag vill ha operationen!
- Riskerna är stora. - Du fattar inte.
Jo, det gör jag. Jag vill inte dö så här.
I en sjukhussäng, med mina specialkuddar-
- och en massa meningslöst skräp. En puck nån signerat av medlidande.
Bilder på våra döda föräldrar, som inte hade låtit mig ruttna här.
- Lugn, Danny. - Det är mitt liv och mitt beslut.
Dr Grey, jag vill ha operationen. I dag.
Kathy, när han mår bättre...
Kommer han nånsin att göra det? Det är ju hans liv.
Han får inte bestämma mycket, men han borde få göra det.
Det är det här han vill. Han vill gå på hockeymatcher-
- och träffa tjejer och äta popcorn på bio.
Han är ledsen och rädd. Jag förstår det.
- Jag ger tillstånd för ingreppet. - Okej.
- Du är hans målsman. Du bestämmer. - Lova att det funkar.
Jag har ägnat mitt vuxna liv åt att sköta om honom.
Nu vill han ha ett liv. Men han är mitt liv.
Vad skulle jag göra utan honom?
FYRA VECKOR TIDIGARE
- Renee? - Herregud.
- Allt väl? - Ja, jag bara...
- Förlåt. Jag slog sönder en mugg. - Ingen fara.
- Jag mår bra. - Vill du prata om det?
Jag har mätt aktivitetsnivåer i inhibitoriska celler i månader.
Jag har gjort spänningsmätningar i över ett år.
Jag letar efter avvikelser och hittar inget.
- Jag spiller min tid! - Vet du varför det känns så?
För att du är nära ett genombrott.
Jag har varit där. Det är tradigt. Det krävs tålamod och fokus.
Man vill så gärna lyckas att man måste krossa nåt.
- Jag ska ersätta muggen. - Glöm muggen!
Kämpa på. Du är så nära.
Snart är du i mål.
Sluta inte.
Du borde sova.
Ja. Jag ska försöka.
Jag har pratat med dr Webber. Du har skadat huvudet lite.
De vill hålla kvar dig över natten.
- Jag antar att du har frågor. - Nej.
Jag tog med några tro... damunderkläder och strumpor-
- ifall du skulle frysa. Många patienter klagar över sina kalla fötter.
Jag sa åt dig att alltid ha rena underkläder och strumpor-
- och här sitter jag, utan strumpor och underkläder.
- Owen. Fråga. - Det är inte min sak.
- Vi gick samma skrivarkurs. - Skriver du?
Bara korta historier, om min tid i armén.
John gillade dem. En kväll satt vi kvar och pratade om dem-
- och han berättade några egna. Han var i flottan.
Efter ett tag insåg vi att vi var ensamma kvar.
Han frågade om jag ville ta en kaffe och prata vidare.
Det ville jag.
Det var för ett halvår sen, och vi har fortfarande massor att prata om.
Är det allt? Kaffe och småprat?
- Vill du höra om din mammas sexliv? - Okej...
Owen! Spelar dina förväntningar nån roll?
Ja, för det är nåt fel här.
Han är hälften så gammal som du. Mamma, jag tror han utnyttjar dig.
- För vad? Sex? Gud signe honom! - Sluta! Jag menade inte så.
För pengar. Din pension. Det är så såna människor gör.
- Vadå "såna människor"? - En sån man skulle aldrig kunna...
...älska mig?
Tänkte du säga det? Att en sån man aldrig skulle kunna älska mig?
Mamma. Tänk på saken.
Försök lägga hjärtat åt sidan och tänka på saken.
Du borde ha berättat, direkt. Jag hade aldrig låtit det hända.
Det känns rätt.
- Jag vill att du går. - Mamma, jag vill inte se dig lurad.
- Jag låter inte nån skada dig. - Snälla.
Jag gillar din mamma. Hon är rolig och smart.
- Ville du nåt? - Owen...
Jag hade också blivit ställd, men de verkar verkligen vara kära.
Du pratade med henne i en kvart.
Du känner inte min mamma. Dra åt helvete!
- Vi besökte en sjö. - Tyst! Du skrämmer honom.
Alla andra hoppade från en klippa ner i sjön.
Jag var livrädd, men det var resans höjdpunkt för dem.
Jag ville inte vara den enda som missade höjdpunkten.
Jag är glad att jag hoppade. Det var en sån kick.
- Det förändrade mig... - Håll tyst!
Tror du det var då han kröp in?
Andrea, rör dig inte.
Kom, lille vän!
- Nej! - Bara lite till.
Sluta! Herregud, förlåt!
Okej. Vi ska ta paus och sen försöker vi igen.
Nej, jag gör det inte igen.
Vi måste vara försiktiga när vi fäster transplantatet i venen.
- Så där, ja... - Sax, tack.
Hej... dr Bailey.
Mutor, Edwards? Tycker du att man ska muta till sig operationer?
- Vad pratar ni om? - Du försökte muta dig in här.
- Warren sover med fienden. - Du förringar hela läkarväsendet.
- Förlåt, då. Det funkade ändå inte. - Femtio dollar?
Femtio dollar! Vet du vad ingreppet hade kostat på min tid?
Minst hundra. Kanske 120, plus två veckors nattjour.
Räknar man med inflationen borde du ha erbjudit 175, minst!
Femtio dollar räcker inte ens till en middag!
- Gelskum, tack. - Sträck ut snittet. - Snart får vi vidga det.
Då gör vi det. Jag måste se gallgången.
Levervenerna blöder. Vi måste avbryta.
- Vi kan inte avbryta. - Jag sa ju att det var dumt.
- Vi borde avbryta. - Då dör han inom en vecka.
Hur länge har han väntat? Får han en lever under veckan?
- Jag kan minska trycket i levern. - Nej. Jag bad bara om en åsikt.
- Jag gav dig det. Du lyssnar inte. - Du kapade min patient.
- Gå, om du vill. - Vad är det med dig?
- Blodtrycket dalar. - Vi gör en shunt.
- Anastomosen håller inte. - Det är enda sättet. - Tång!
EN VECKA TIDIGARE
- Hallå? - Vad gör du?
- Jag... Klockan är ett på natten. - När kan du vara på labb?
- Jag tänkte på din forskning. - Min forskning?
Kom, så ska jag visa.
- Herregud. - Ja. Det är de excitatoriska vägarna.
- Titta! Ser du? - Ja.
Blodtrycket har sjunkit. Mår du bra?
Blir jag extra uppassad för att min son är chefen?
Okej. Katten har fått mat, och jag har ställt ut soporna.
Jag tog med lite kläder, men fick köpa en ny dagbok.
Det hade du inte behövt göra.
- Mår du bra? - Mår hon bra?
Jag mår prima.
Du är väldigt rar...
...men jag tycker inte...
Vi borde inte hålla på så här längre.
- Va? - Du behöver inte det här.
- En skör gammal gumma! - Sluta! Är det för att Owen...?
Han är min son. Han har haft det svårt, men han ställer alltid upp för mig.
- Om han känner att det inte... - Evelyn.
Tror du verkligen på det?
Vi behöver hjälp här!
- Buken är stenhård. - Lämna salen.
Hennes blodtryck sjunker. Sök Pierce och hämta Owen Hunt.
- Shunten är inne. - Blödningen avtar.
Du låter förvånad. Du ifrågasätter mig i dag.
- Jag behöver känna ditt stöd. - Helvete.
- Anastomosen läcker. - Kom igen, Danny.
- Vad hände? - Bukaortaaneurysm.
Yrseln och blåmärket berodde på det.
- Hur kunde du missa det, Richard? - Ingen hade anat det.
Vi fixar det.
- Varför är du här? - Jag ska gå. Hon bad mig göra det.
- Bra, gör det. - Jag måste veta att hon klarar sig.
Jag vet att hon inte vill ha mig, men jag kan inte bara gå.
Jag kan inte lämna...
Hon vill inte ha mig, men jag vill ha henne.
Jag måste veta att hon överlever. Jag kan inte gå utan att veta.
Hon behöver inte få veta det. Jag går så fort jag får besked-
- men fram till dess sitter jag här, i den här stolen.
Jag måste veta att Evelyn klarar sig.
Han mår väl bra? Får jag träffa honom?
Dr Grey?
Kathy...
Jag beklagar. Jag beklagar verkligen.
- Det är väl inte...? - Jo.
De kopplar ihop sig dubbelt så fort som normalt.
Det är helt otroligt! Du är otrolig! Jag skulle kunna kyssa dig.
Jag ska inte det. Självklart inte.
Efter alla fel och återvändsgränder är lösningen en sån kick!
Det börjar bli sent. Jag borde gå.
Måste du det?
Meredith!
Mer, stanna!
- Han borde ha överlevt. - Du såg levern.
Jag kunde ha räddat honom, om inte du hade varit så negativ.
- Mer... - Han borde ha överlevt.
Han borde ha överlevt.
Sluta. Släpp mig! Sluta!
- Jag är arg på dig. - Du är arg på Derek.
Om du vill avreagera dig på mig, gör det. Sopa till mig.
Jag klarar av det. Men du var ingen sopa där inne.
Du gjorde ditt bästa. Det var inte ditt fel.
Vi lagade aneurysmen.
- Så hon klarar sig? - Hon borde återhämta sig.
Tur i oturen! Om hon inte redan hade varit på sjukhus hade hon dött.
- Okej. - Tack.
Tack.
Säg hej då åt mig. Förresten...
Jag lyckades hitta en bok hon har letat efter länge.
Den kom i går och ligger i ett paket intill den blåa soffan.
- Se till att hon får den. - Visst.
Tack.
John, vänta.
Jag bad dig gå.
Ja, men Owen sa att du kanske snackade goja.
Jag bad honom stanna. Vi har talats vid.
Jag önskar du slapp se mig sån här. Jag ser så...
Du är vacker.
Nej, nej!
Ta det lugnt, Andrea. Jag vill titta på din kompis.
- Nej! - Du måste låta oss slita ut honom.
- Wilson! - Det gör ont. Han har tänder!
Jag vet att du är rädd. Det är han också.
Han har hittat ett fint, tryggt hem.
Vävnaden i dina bihålor är varma och fuktiga-
- men de är också goda. Han kommer att bli hungrig.
Då kommer han att börja äta, och till slut närmar han sig hjärnan.
Hjärnan kommer att vara som ett julbord.
- Han är här. Ta ut honom! - Okej. Andas in hårt genom näsan.
- Va? Då suger jag ju in honom! - Nej, då drar bihålorna ihop sig.
Andas in - nu!
- Där är du ju, din lille rackare! - Fy, vad äckligt!
- Vad är det? - En igel. Stackarn.
- Vill du behålla honom? - Annars gör jag det!
- Va? Vad är det? - Jag drog ut den ur en kvinnas näsa.
- Jag jobbade med henne hela dagen. - Hela dagen?
Hela dagen? Du fick alltså sex-sju timmar på traumaenheten?
- Tack vare en förbaskad igel? - Jag ska kalla honom Herbie.
Jag ska stoppa Herbie i din näsa medan du sover.
- Amelia, jag är... - ...ledsen?
- Över att du var en idiot? - Ja, det jag sa var inte okej.
- Inte det? - Förlåt mig.
Okej.
Gå inte!
Jag blev överraskad. Jag reagerar inte alltid så bra på överraskningar.
Inte jag heller!
- Vi kanske borde lära oss. - När vi klarar oss utan nåt länge...
...är det lätt att glömma hur mycket vi behöver det.
Vi glömmer vad vi en gång hade.
Vi glömmer hur det är att leva med nåt.
Inte nåt vi behöver, utan nåt vi vill ha.
- Barnen? - Jag lade dem nyss.
- Derek. - Vänta.
Jag kan inte göra det här.
Säg att det är inbillning. Jag känner spänningen mellan oss.
Jag älskar min fru. Jag är gift.
Jag vill inte ha nåt annat än det jag har.
Jag måste åka. Jag måste åka nu.
Det är därför det är så viktigt att vi påminner oss själva...
...och att vi minns...
Jag åberopar post-it-lappen. Zola och Bailey...
...och tumörer på väggen och kirurgmössor med färjor på.
Jag trodde att D.C. var allt, men jag hade fel.
Du.
Du. Du är allt.
Jag älskar dig och det kommer jag aldrig sluta göra.
Meredith, jag kan inte leva utan dig. Jag vill inte leva utan dig.
Jag tänker göra allt jag kan för att visa det.
Jag kan leva utan dig.
Men det vill jag inte.
Det vill jag aldrig göra.
Bara för att vi kan leva utan nåt betyder inte det att vi måste.