En infektion kan smyga sig på.
Man är pigg. Man tror att den är borta.
Sen dyker den upp igen. Från ingenstans.
När kroppen är svag och man knappt har återhämtat sig.
- Hej! Vad händer? - Jag har sålt den.
Jag är klar med den.
- Med husvagnen? - Ja.
Ska du också flytta in hos mig?
Bättre upp: jag har köpt ett hus.
- Amelia vill att jag växer upp, så... - Så... ingen mer husvagn.
Plötsligt är infektionen tillbaka.
- Borde jag ha frågat dig först? - Nej! Den är ju din.
- Säkert? - Ja. Grattis till huset!
Tack.
Och när infektionen sprider till blodomloppet-
-då måste man verkligen se upp.
För en sån infektion...
...kan ta livet av en.
Catherine kommer hit i nästa vecka. Det vore trevligt att ha en middag.
Vilka vill komma?
- "Vilken trevlig idé, dr Webber!" - Förlåt. Jag kommer gärna.
- Avery är på. - Och du? - Ja, jag kommer.
Men jag vet inte hur dr Warrens schema ser ut.
- Okej... Warren? - Ja, jag kommer.
- Ska jag ta med nåt? - Din kronärtskocksdipp är god.
Det är Mirandas hemliga recept.
Okej.
- Jag förstår. - Jag tar med den.
Det blir en kul fest.
- Maggie, Owen har köpt hus. - Då kan ni nakengosa på hans soffa!
- Möbler behöver man, ja. - Sug. - Inga svarta vilstolar.
Och inget man måste montera själv.
- Du kanske ska hjälpa mig shoppa. - Då får du bara möbler som jag gillar.
Än sen? Jag vill ha saker som vi båda gillar.
Varför det? Ska hon...?
- Ska du flytta dit? - Tång, tack. - Nej. Alltså, jag tror inte...
Tänk på saken. Huset är stort och ligger nära bra skolor.
Gick ni från att flytta ihop till att få barn?
Vad snabba ni är! Jag var förlovad i ett år.
- Man ska inte vara förlovad länge. - Ja, bättre att gifta sig direkt.
- Skulle du gifta om dig? - Ja, med rätt person.
- Skulle du? - Jag skulle överväga saken.
- Jag med. Med rätt person. - Okej.
Vänta här nu... Vad hände?
- Är ni förlovade? - Nej! Det var rent hypotetiskt.
Vi pratade bara. Vi bara...
- Maggie, vi pratade bara. - Eller hur!
- När flyttar du ut? - Vem?
Amelia, när hon gifter sig med Owen och flyttar in i hans barnvänliga hus.
Sluta nu. - Det var en hypotetisk diskussion.
Där ni valde ut hypotetiska möbler åt era hypotetiska barn.
- Wow... - Kan vi släppa det?
- Varför det? - Gärna.
- Varför "gärna"? - Ser du en vidgning här?
- Du svarade inte. - Detsamma.
- Tycker du att vi går för fort fram? - Amelia...
Det var du som fick ihop oss.
- Du skrek på mig att söka upp honom. - Tack för hjälpen.
Jag ringde hyresvärden. Han kunde ordna nånting mindre.
Jag tänkte spara på hyran, så jag har råd att flyga hit-
-för att hälsa på dig och Sofia.
Okej. Det låter bra.
Jag vill inte åka när vi knappt talas vid.
- Jag vet inte vad jag ska säga. - Inte jag heller, men jag gör nåt.
Du har gjort tillräckligt.
Okej.
Du har inte brutit nåt. Du hade tur, Nash.
Lyssna på din mormor och låt bli att klättra på bokhyllan.
Tack! Du har varit så skicklig och tålmodig.
- Jag ser ingen ring på ditt finger. - Ursäkta?
Du borde träffa min dotter, Nashs mamma. Hon är så rar!
- Tack, men jag har redan nån. - Är ni förlovade? Ska ni förlova er?
- Alltså... - Numret finns i journalen.
- Hej. - Den där tanten ska gifta bort mig.
Det är nåt i luften. Amelia och Owen pratar om äktenskap.
Ha ett dubbelbröllop, så slipper jag fler.
Hjälp! Snälla, hjälp mig!
- Vad har hänt? - Han svimmade.
Det är ett barn till där ute. Jag är hans körskollärare.
Jag fixar det.
- Hej. Mår du bra? - Kan jag parkera här?
- Sluta kretsa runt. Prata med honom! - Han vill inte ha mig i närheten.
- Ger hon flukonazol mot svamp? - Du vet väl att han kan se dig?
Tack.
Kyle? Herregud!
Det är lugnt. Det är lugnt!
Allt började snurra.
Illamåendet lär bero på antibiotikan.
Jag ber dr Shepherd skriva ut antiemetika.
Kan du inte bara gå?
Jag behöver ingen hjälp. Och jag vill inte ha publik.
Då kan vi låtsas att du kräks av nån annan orsak.
Typ efter en spelning. För mycket whiskey.
Du fattar inte. Jag vill inte ha din hjälp.
Jag förstår, men du behöver nån här.
Vet dina anhöriga att du är här?
Det har du inte med att göra.
Okej. Men du kommer att behöva nån.
Dr Shepherd tog ut implantatet. Darrningarna lär återvända.
Det menar du inte.
- Kyle, jag beklagar. - Jag ska kräkas igen nu.
Kan du inte gå?
- Gå! Gå! - Jag är på väg.
- Pappa, bilen snuddade väggen... - Goda nyheter, Arvin, du är oskadd.
Läkaren säger att jag är oskadd. Ja, läkaren.
- Det var sjukhusets vägg. - Rhys blev akut sjuk.
- Halsont. - Man svimmar inte av det.
- Tar du antibiotika? - Ja, sen två dagar tillbaka.
- Men ändå... Gapa! - Du svimmade i bilen.
- Inser du faran i det? - Arvin körde!
- Svimmar han ofta? - Hans mamma lär döda mig.
- Nämn inte henne. - En halsböld.
- Jag måste dränera den. - Absolut inte!
Rhys, ta det lugnt. Se mig som din pappa.
Varför? Mamma pratar ju bara om att göra slut med dig.
Sätter din morsa på vår körskollärare?
- Jag kom direkt. - Mår du bra? - Nej. Inte jag heller!
- Har du sagt att du vill göra slut? - Sa du det?
- Det här bräcker vår förra lektion. - Redo? Då kör vi.
- Var snäll. - Jag vet. Men det var ett helvete.
Jag vet, men du vann. Var storsint.
Hej! Jag undrade om... Jag har fått en operation.
Kan jag ta Sofia på tisdag i stället för på torsdag?
Om jag låter dig ta Sofia på tisdag, får jag henne på fredag då?
- Visst, om du vill. - Då löser jag det.
Tack.
Hon har gått. Slopa det galna leendet innan du får kramp.
Jag är orolig över Kyle. Han är septisk och kan ha svamp.
- Han har nackont. - Varför pratar vi om det?
- Du opererade för tre dagar sen... - Du jobbar inte ens med mig i dag.
Kan inte infektionen bero på det andra röret?
- Det du övertalade oss om? - Jag övertalade honom.
- Han är min patient, inte du. - Jag är bara orolig.
Om du var anhörig hade jag lugnat dig, men det är du inte.
Det är en komplikation. De förekommer, Edwards.
Vi handskas med dem varje dag.
Leukocytantalet sjunker, men han har lite feber.
- Hur är läget, Kyle? - Det var lugnt tills tjatmajorna kom.
Nästa gång du är på sjukhus kanske du ringer tidigare.
Din förlossning tog 19 timmar.
- Du är skyldig mig en tweep, minst. - Mamma, det heter tweet.
- Är ni dr Shepherd? - Dr Shepherd tog ut...
...det infekterade röret, men antibiotikan tycks inte verka.
- Ursäkta, vem är du? - Dr Edwards, en av kirurgerna.
- Är det hon? - Det är hon.
- Gå. - Vad gör hon här?
Jag vill att hon går. Hon är inte välkommen.
Du krossade min brors hjärta.
Han hade kommit hit fortare om det inte vore för dig.
Snälla, gör oss en tjänst. Stick!
Tack, dr Edwards.
Det är en vanlig dekortikation...
Jag kan inte ta din dekortikation. Jag har redan tagit den.
- Tog du den utan att säga nåt? - Du ger mig ju alla dekortikationer.
- Du avskyr dem, så nu tar jag dem. - Tack.
- Bacon? - Är det en ask med bacon?
En hjärtinfarkt i vardande. Du vet väl att du är hjärtläkare?
- Men det är gott. - Jag sa ju det.
Det är mitt jobb, eller hur?
Var målet i ditt liv att bli körskollärare?
Vet du hur många olyckor som inträffar varje dag?
- Jag räddar liv. Jag är en hjälte! - Okej, Stålmannen.
- "Händerna vid tio och två." - Nio och tre, faktiskt!
Titta! Du och Wilson gör rätt som inte skyndar.
- Vi har varit ihop för alltid. - Dr Karev, dr Grey?
Jag har Rhys röntgenbilder.
- Är det luft runt luftstrupen? - Kanske. Vi måste skiktröntga.
Vem säger det till det lyckliga paret?
- Jag också. - Ska du göra slut?
- Det är ju fantastiskt! - Du är så otrevlig.
Mycket nöje!
Jo, jag måste få veta vad som händer med Kyle.
- Shepherd skulle döda mig. - Jo, snälla!
Du har fyra våningar på dig. Snälla! Vad händer?
Okej. Han blir inte bättre. Han har feber och huvudvärk.
Shepherd tog en skiktröntgen som visade en abscess.
Okej. Så...
- Vad är planen? - Dränering och spolning.
Nej! Nej!
Hon vet hur farligt det kan vara.
- Hon kan inte göra så. - Jag har massor att göra.
Vet han hur farligt det kan vara?
- Stort bröllop eller litet? - Inte för litet. Jag vill ha en fest.
- Okej... Barn? - Fem stycken.
- Fem? - Ja.
Om inte de första är jobbiga. Då blir det fyra.
Pratar vi verkligen om det här? Äktenskap och barn?
Nej. Eller kanske... nån dag.
Nej. Men det var kul att se Maggies ansiktsuttryck.
Det var kul att vara låtsasgift med dig.
Detsamma.
Jag måste förbereda en operation. Hej då.
Knox bad mig ta ansiktsoperationen. Är det okej?
Visst. Om du behöver nånstans att sova...
- ...har jag en soffa ledig. - Hur så?
- Är allt bra mellan dig och Bailey? - Ja.
- Ni pratar ju inte med varandra. - Jag vet.
Parterapi?
Om vi tvingas prata så skäller vi bara. Att tiga är bättre.
- Vad ska du göra? - Göra?
- Du kan väl inte ha det så? - Jo då. Jag är väldigt tålmodig.
Och nu har jag dessutom rätt. Hon överreagerar.
Hon kan inte medge det än, men när hon väl ber om ursäkt-
- ska jag sova i sovrummet igen, där jag hör hemma.
- Är du inte arg? - Jo, jag är förbannad.
Men hon är mitt livs kärlek.
- Du fattar. Du har April. - Vi är skilda.
- Som sagt: bida din tid. Håll ut! - Du är ju galen.
Jag vet.
Bailey! Jag måste prata med dig om Warren.
- Gäller det middagen? - Nej. Det har gått några månader...
Vi klarar oss. Jag bidar min tid. Jag har rätt, han ska bara inse det.
Bra! Då får han kanske börja jobba snart.
Du är alltså orolig för din egen skull?
- Självklart inte. - Eftersom du var min chef länge...
...känns det jobbigt att tvingas säga, med all respekt...
...att det här inte är mitt problem. Sköt ditt jobb.
Jag tror inte att det var det minsta jobbigt.
Jag lär väl stå värd för bröllopet.
- Vad är problemet? - Jag ville bara ge Amelia en hobby.
- För att slippa allt tjat. - Det slipper du väl?
Nu blir det mer tjat, fast om blommor och klänningar.
Gör aldrig så här! Om Jo tar fram ringen-
- kan ni väl rymma, så att vi slipper det hela!
- Åh, nej. - Luft i spatium lateropharyngeum.
- Nekrotiserande fasciit. - Den är överallt i kroppen.
Om den sprider sig finns det inget kvar att rädda.
- Vi måste operera direkt. - Jag söker Jackson och kardiolog.
- De sökte kardiolog. - Jag vet inte vad det är.
- Nekrotiserande fasciit. Rätt häftigt. - Inte för patienten.
Men det låter häftigt.
- Ska vi singla slant? - Kommer nån av er, eller?
Du kan få det. Du är ju chef.
- Ja. Jag kan slippa om jag vill. - Du ville ju ha det!
- Det är maktmissbruk. - Det är resursfördelning.
- Du är en värdefull resurs! - Sluta.
Jag tror på dig! Ge Mer vad hon tål.
Jag gav dig ju bacon!
- Ska du ge Kyle en spolning? - Du jobbar inte för mig i dag.
Dödligheten är 85 %. Om abscessen brister så dör han.
- Edwards, du är i vägen. - Han förtjänar det bästa.
Inte en... chansning.
- Dr Shepherd, klarar du det här? - Jag svarar inte på det.
Inte enbart för att patienten och hans anhöriga bett dig gå-
- utan också för att jag bestämmer. Det här är min plan.
Jag tror på min plan. Det här samtalet är över.
- Wilson. Vad är det? - Salen är klar om trekvart.
Tack.
För en genomsnittlig kirurg är en spolning en chansning-
-men det är jag, Edwards.
- Kom in eller gå. Gör inte så där. - Okej.
Jag tänkte kanske... skjuta upp min avresa.
Ett tag, bara, tills det är bättre mellan oss.
Vad ska det tjäna till? Två dagar, en vecka?
- Vi vet hur det slutar. - Det gör inte jag.
- Tydligen gör du det. Berätta. - Okej.
Visst kan du stanna ett tag, men sen måste du åka.
Vi kommer att låta det rinna ut i sanden.
Vi kommer att beklaga det, men det är bara lögner.
Jag åker inte utan Sofia-
- så jag sitter fast här, och det finns ingen lösning.
Callie. Varför tittar du inte på mig?
Gör du slut med mig?
I stället för att dra ut på det...
Vi kanske ska bryta här.
Ja. Du borde gå.
- Jag bad dig gå. - Jag är inte bra på att lyda order.
- Jag sårade dig. - Ja.
- Jag är hemskt ledsen. - Min syster avskyr dig verkligen.
- Ja. Du har visst berättat allt. - Jag berättade det fina först.
- Jag har saknat dig. - Jaså?
Sakta i backarna. Inte på nåt kärlekskrankt sätt.
Som en riktig man, snarare.
- Jag är tuff. - Jag har pratat med Shepherd.
- Hon fixar det här. Du klarar dig. - Bra.
Jag är mycket snyggare när jag inte bär sjukhuskläder.
Jo, jag minns det.
Vad är planen?
- För oss. Efter det här. - Va?
Ja, när jag är frisk och är färdig här.
- Vi borde resa bort. - Jag kan inte.
- Kom igen! Lev livet. - Okej. Vart?
Jag har spelningar i Europa. Följ med på turné i en månad.
- Jag är ingen groupie. - Du vill se mig spela.
Det vill jag, men jag skulle nog skämma ut dig.
- Jag står och skriker längst fram. - Det vill jag se.
Det tror du bara. Sen kastar jag upp behån på scen.
- Gör det, snälla. - Käften!
Du... Jag...
Jag känner rätt starkt för dig-
- så säg inte sånt om du inte menar det.
- Okej? - Okej.
Han måste till operationssalen.
Det har invaderat lungsäcken och bröstväggen.
- Vi tar det översta lagret. - Gå djupare.
- Ska vi gröpa ur honom? - Annars blir infektionen kvar.
- Grey! - Jag har fått nog av dåliga beslut.
- Vad har jag gjort? - Shepherd och Hunt ska gifta sig.
- Vad kul! - De pratade bara om det.
- Hon är arg över det. - Varför det?
Patienten blir uppäten framför ögonen på oss. Fokus!
Ge mig lite vaskrens, så fixar jag det.
- Är du lustig nu? - Lite.
Vi vet allihop vad som står på spel. Vi jobbar så fort vi kan.
Du är inte mer intresserad av att rädda liv än vi andra.
Antibiotika.
- Vad hade du? - En grabb med nekrotiserande fasciit.
Jag ska göra en spolning av en hjärnabscess.
- Det låter desperat. Jag beklagar. - Inte alls.
- Det känns lovande. - Okej.
- Det gör det. - Ja, du tycker att allt känns lovande.
- Vad ska det betyda? - Inget. Glöm det.
Är det ett problem för dig, Owen och jag?
- Låt bli. Du ska operera. - Jag klarar det.
Gör du? Du verkar inte ens se det.
Du tror att du bygger ett liv. Det är inte ens ditt!
- Du går inte att begripa. - Jo då.
Du bor i mitt hus och sköter om mina barn med min syster.
Du gifter dig med min bästa väns ex. Du försöker göra min mans jobb.
Förr var du ödmjuk och lite ängslig.
Nu har du hans självförtroende. Varför inte? Du har ju tagit allt annat.
- Vad är det du säger? - Skaffa ett eget liv. Du ska operera.
- Du måste inte vänta. - Jag kanske inte ger dig nåt...
- ...men jag bryr mig om er. - Du ger mig nåt.
Förlåt. Sex. Du utnyttjar mig för min växelspak.
Noah, så sa jag inte!
Ursäkta, vi har besked. Vi tror att vi fick bort all infekterad vävnad.
Tur att ni kom hit nu, annars hade det slutat illa.
Herregud. Okej.
- Det är okej. - Han är här tack vare dig.
Han överlevde tack vare dig. - Eller hur?
Ja, typ. Ja.
- Du är en hjälte! - Jag gjorde bara...
- Wow. - Okej.
Lycka till.
Där ser du. Lyckliga slut finns visst!
- Ge dig. Alla blir kära under krig. - Va?
- Det är posttraumatisk stresskärlek. - Skärp dig.
- Du har valt olycka. - Det är inget val!
Du har chansen. Du är snygg, smart och rolig.
Thorpe kanske inte funkade. Snacka inte ner alla andra för det!
Och, ja, det blir ett stort bröllop, och du ska vara min bestman!
Doktorn.
Hej. Finns det nån chans att jag kan få ha Sofia i kväll?
Jag vet att vi har bytt dagar redan. Jag är tacksam, men jag behöver...
Får jag henne i kväll? Det har varit en tuff dag.
Du har rätt. Vi har bytt dagar, eller jag gjorde det. För din skull.
- Därför kanske du... - ...kan tänja mer på reglerna?
Reglerna som bara finns för att du tvingade oss genom skärselden.
- Förlåt. Jag tänkte... - Det här var ditt val.
Du förstörde allt men tycker ändå att jag ska uppfylla dina behov.
- Det gjorde jag i morse. - Jag fattar, Arizona. Du är arg.
Jag var inte arg. Jag var vänlig.
Jag var snäll och försökte hjälpa dig. Men nu vill du ha ännu mer.
Jag har inte mer att ge dig. Du har förbrukat min vänlighet.
- Blake. Vad är det? - Jag packar inför mitt fellowship.
- Redan? - Tidslinjen... flyttades fram.
Callie och jag har gjort slut.
Jag kom hit för hennes skull. Jag stannade för hennes skull.
Jag trodde att vi skulle leva ihop.
Det kvittar vad jag trodde.
Det är slut. Vi funkar inte längre.
Vad tråkigt. Det visste jag inte.
Det ordnar sig, Blake.
Det ordnar sig. Du kommer att äga ditt fellowship.
- Eller hur? - Tack.
För att du har undervisat mig. För allt.
Det är mitt jobb.
50-millilitersspruta!
Det är inte klart. Fortsätt spola.
- Nej, nej! - Vad är det?
- Det grumlas. - Abscessen har...
- ...brustit. - Då får vi jobba fortare.
Jag behöver fler sprutor.
- Helvete. Det kommer inte ut nåt. - Blodtrycket stiger.
Kom igen, Kyle!
Sluta. Du måste upp till läktaren.
- Varför det? - Hon ska inte se det här.
- Jag försöker flytta katetern. - Bradykardi.
Steph, du borde inte se det här. Åh, nej.
Döden inträdde klockan 15.23.
Edwards! Stephanie, stanna!
Vi gjorde allt vi kunde. Han hade fått en hjärninfarkt.
Det var för sent.
Jag beklagar verkligen.
Sen framställer hon sig som offret. Callie orsakade ju det hela!
Hon satte i gång det, och nu står vi här, och allt suger.
- Jag förstår. Hej då, Robbins. - Hej då.
Jackson! Jag mejlade bilderna från ultraljudet...
- Är du redo? - Ja.
Där är du, hjärtat!
Jag kunde inte vänta en vecka. Jag hoppas att det är okej.
Tack gode Gud för det!
- Ska du elda upp hela huset? - Jag försöker laga middag.
Ska jag beställa pizza eller thaimat?
- Jo, jag är redo. - Jag är också hungrig.
Jag är redo att gifta mig. Jag har friat två gånger.
Jag köpte en ring, men den samlar bara damm.
- Jag vet. - Jag måste veta när du blir redo.
Det måste inte vara i dag, men jag måste veta att du blir det.
Jag är inte rädd. Jag vill vara gift med dig.
Jag måste veta om du vill gifta dig.
Herregud. Okej.
Jag...
- Alex, jag kan inte. - Det är klart att du kan.
- Alex... - Inget stort. Jag vill bara ha dig.
Jag beklagar, men... Nej.
Du vet det där hemska som du trodde var över?
- Tänk om det inte är det? - Det är jättefint, Owen!
Du måste komma in!
Vad är det? Vad är det?
- Min patient dog i dag. - Vad jobbigt.
Jag trodde att jag visste vad jag gjorde, men han dog ändå.
Jag trodde att jag visste vad jag gjorde.
Du och jag... Vi funkar väl ihop?
Visst är det på riktigt, det som händer mellan oss?
- Vi vet väl vad vi gör? - Det tycker jag.
Varför bygger vi inte ett liv ihop?
Jag vill inte ödsla vår tid på att prata om ett hypotetiskt liv.
Jag vill ha ett riktigt liv.
Jag vill ha det med dig.
Friar du?
- Ja. - Inte på låtsas, utan på riktigt?
På riktigt, Owen.
På riktigt.
Vill du gifta dig med mig?
Du vet den där nöten som du tror att du har knäckt?
Tänk om du inte har det...
Det var inte meningen att skrämmas.
- Snyggt jobbat i dag. - Tack.
- God natt. Muntra upp dig. - Jag är glad.
- Eller hur. - Va?
- Inget. Glöm det. - Vad sa du?
- Du skapade en krutdurk i dag. - Och?
Jag förstår att du är arg. Det skulle jag också vara.
Hon är din döde mans syster, va?
- Prata inte om honom! - Ni hade det bra.
Nu är han borta, och hon är kvar. Hon får allt det fina.
Med Hunt, dessutom! Det gör alla glada-
- men du vill bara slå henne i ansiktet.
- Var det ungefär rätt? - Jag förstår att Owen avskyr dig.
- Vi har inget gemensamt. - Nu är du bara elak. Var inte det.
Ska jag vara som du? Så lugn och avslappnad...
- Gör ingen dig arg? Inte ens Owen? - Nämn inte honom!
- Du nämnde min döde man. - För att vara snäll. Var inte elak.
- Jag gör som jag vill! - Jag med! Vad vill du, då?
När vet man att nåt är över? När kan man gå vidare?
Man kanske aldrig vet. Man kanske måste doppa tårna.
- Det här kan bli knepigt. - Tyst.
Och om det känns bra, riktigt bra, då är det ju bara att köra.