СІРНК ЯВАЛЛАК ЛОДРАН К`Ю.397
ОҐР
МУЛҐАРАТ
ОКО МУЛҐАРАТА
80 РОКІВ ПО ТОМУ
Аж ось і вона.
Майже не змінилася.
Востаннє я тут була меншою за Саймона.
Ну, вона велика.
І я зможу завести собі великих тваринок?
Звісно! Хоч корову. Та хоч цілий табун.
Стадо.
І стадо теж. Що скажеш, Джареде?
Джареде?
Ходімо всередину.
Все гаразд, містере Тіббс. Не бійся.
Сморід, як від старих людей.
Я ж не кажу, що вони погані.
Ти сердишся через переїзд, це зрозуміло.
Але мовчанням тут не дуже зарадиш, правда ж?
Це так ти показуєш свою злість?
Про це ти мені казав тоді?
Кивни головою.
Кліпни двічі.
Мовчанка.
Мел, допоможи Саймону занести речі.
Чекайте в передпокої. Я пошукаю вимикач.
Добре, мамо.
-Вилазь з машини негайно. -Ти мені не мама, Меллорі.
Я гірша, бо мама не б`є дітей.
-Ану йди сюди, сяка-така... -Він вийшов з машини! Не дякуй!
Припини! Я тебе навчу, як поводитися!
-Як захочу, так і буду. -Не будеш!
Мамі це потрібно, давай без коників!
-Саймоне, взяти її! -Я пацифіст.
Не дратуй мене. Яка всезнайка!
-Я знаю речі, яких ти не знаєш. -Наприклад?
Неважливо.
-Дякую, що прикрив, брате. -Я неконфліктний.
-Що ти робиш? -Розпаковую речі.
Нащо? Я ж кажу, це тимчасово.
Завтра приїде тато і забере нас звідси.
-Ага. А що мама? -З нею буде Меллорі.
Саймоне, ми не можемо тут лишитися.
Поглянь на це. Це ж Богом забута діра.
-Ой, тут так... -Смердить старими, знаю.
А це що?
Сіль. Сіль на підвіконні.
Знаю. Тут на всіх вікнах так.
Ага, і скажи, що це не дивно.
Думаю, це вона порозсипала.
-Скажена тітка і її чоловік? -Ні.
Це - Артур Спайдервік, наш прапрадід.
Скажена тітка - це оця дівчинка. Тітка Люсінда, його донька.
Це вона тут жила, доки її не забрали до...
До...
психлікарні.
Так.
А чому її туди забрали?
Сказала, її тата викрали.
Хто викрав?
Феї.
Точно.
Наша скажена тітка сиділа тут все життя, нікуди не виходила!
Ані зі мною, ані з тобою такого не буде.
Не буде, і крапка.
Хтось бачив мої ключі? Я їх тут поклала.
Ні.
Здається, тітка Люсінда полюбляла вівсянку з медом.
І з томатним соусом.
Ого.
Де моя медаль з фехтування?
-Висить над твоїм ліжком? -Вже ні.
Знайди ліжко - знайдеш медаль.
Я не кажу про ліжко... Знаєш що?
Я не визнаю твоє існування, поки не віддаси медаль.
Обіцяєш?
На жаль, муситимеш визнати,
бо медаль віддати має він.
Містер Спок - гордість Федерації.
Джареде, віддай медаль.
Я її не брав!
-Брехун! -Конфлікт.
Замовкни, Саймоне!
Агов!
Цього не буде.
Нове місто, новий будинок, нова робота.
Це буде нове життя.
Не наступаймо на старі граблі, добре?
Знаю, цей будинок не ідеальний, але у нас може все вийти,
якщо ми захочемо.
-Згода? -Згода, мамо.
Тихо.
Привіт.
-Тато. -Тато.
Звісно, вдалося.
Що це за шум у тебе?
Не кажи. Я не хочу знати.
-Просто не хочу. -Піду пошукаю медаль.
Я допоможу.
Що?
Це твій татко.
-Привіт, татку. -Привіт.
Як хатка Сімейки Адамсів?
О, вона дуже класна
для фанатів моторошних закинутих хатинок.
-Ой, та ну. -Серйозно. Тут нічого немає.
-Сам побачиш. -Синку, слухай...
-Ти ж приїдеш завтра, так? -Можливо, я спробую.
-«Можливо?» -Не хвилюйся. Я приїду.
Є одна розмова.
Але завтра може не вийти.
-Так, я розумію. -Добре.
-Але ти постараєшся? -Звісно.
Скоро побачимося. Обіцяю.
Добре.
-До зустрічі, синку. -Бувай, татку.
Що ти йому сказала?
Можеш хоч вдати, що хочеш, щоб він приїхав?
Джареде Ґрейс, поклади мітлу!
-У стіні щось є. -Негайно!
Ти обіцяв не бити речі, коли злий.
Я знаю, що обіцяла не сваритися. Будь ласка, не роби так.
Ми приберемо, мамо. Йди в ліжко, тобі треба поспати.
-Хитромудрий хід. -Замовкни.
Там щось ворушиться.
Може, білка. Їх тут багацько.
Або просто щур.
Ні, нам дірки в стіні не треба!
А винним зроблять мене.
Погляньте.
Цим передавали нагору їжу.
-Що воно таке? -Вантажний ліфт.
Диви, тут мамині ключі.
І моя медаль!
Що? Досі думаєш, що це я взяв?
Так, Мел, я попався.
Я взяв твою медаль, сховав її і заштукатурив стіну.
Я не знаю як.
Але це ти зробив, ти завжди це робиш.
-І ти це прибереш. -Ти сказала мамі, що ми приберемо.
«Ми» - це ти.
Саймоне, не хочеш глянути, куди воно веде?
Не дуже.
ОБЕРЕЖНО!
ДЖАРЕДЕ, ДИТИНО ПОКИНЬ ЦЮ МІСЦИНУ
Саймоне!
Саймоне, вставай!
Я піднявся ліфтом. Там, нагорі, таємна кімната.
Там стіл, скриня, а ще я знайшов книжку!
-Там було щось живе! -Білка?
Ні, не білка. Хіба що білка, яка вміє чарувати.
Воно написало на столі: «Джареде, дитино, покинь цю місцину».
Ого.
Це дуже... нереально.
Вже пізно.
Йди спати.
«Не для дитини книжка ця,
бо не уникне той кінця,
хто книжку цю візьме до рук: помре він від смертельних мук».
ПУТІВНИК ФАНТАСТ. СВІТОМ А. СПАЙДЕРВІКА
Як це...
Як ви повилазили?
«Любий читачу!
Ця книжка - виснажлива праця всього мого життя.
Ти, як і я свого часу, побачиш,
що серед нас живуть фантастичні істоти,
приховані за завісою магії.
Ця книжка обдарує тебе всім необхідним,
щоб підняти цю завісу і побачити небачене досі.
Коли ця завіса спаде,
ти вже не зможеш бачити світ так, як колись.
Але будь обачний:
таємниці, які тобі розкриються, ховали тисячоліттями.
Таємниці, які багато хто досі не хотів би розкривати.
Істоти, яких ти побачиш, - справді неймовірні,
але вони не люблять, щоб їх бачили.
Тим не менш, з часом вони стали до мене прихильні,
і я радий стверджувати, що деяких із них називаю тепер своїми друзями.
Але деяких я щиро радив би тобі боятися.
Усі темні сили цього світу підкоряються одній істоті:
оґру Мулґарату.
Таємниці цієї книжки мають силу - більшу, ніж навіть я міг уявити.
Усі знання про цей фантастичний світ
вперше зібрано в одному томі.
Закликаю тебе, любий читачу, використовувати їх з розумом,
бо оґр Мулґарат теж їх шукає -
з невтомним завзяттям.
Якщо ця книжка потрапить йому до рук,
запевняю тебе, його ніщо не зупинить.
Він вміє перевтілюватися,
тому ти маєш постійно бути насторожі.
Боюся, що більше нового я дізнаюся,
то на більшу небезпеку наражаю цей світ.
Тому, любий читачу, стережися.
Благаю, стережися.
Мамо!
-Що таке? -Мамо! Мамо, допоможи!
Що з тобою сталося?
-Заспокойся. -Мамо, відріж його, будь ласка, відріж!
-Добре, спокійно. -Мамо, будь ласка.
Відріж його! Відріж!
Принеси ножиці, та будь-що!
-Що сталося? -Він зруйнував мені волосся! Геть!
Джареде, ти зайшов надто далеко.
-Мамо, будь ласка! -Що? Я цього не робив!
Я дві години сидів у скрині і читав книжку!
Ага, так!
Спитай Саймона.
Він справді сидів у скрині.
-Відріж його! -Путівник.
Мамо, відріж!
Це не прикольно.
Будь ласка, я тобі поможу бабаків ловити.
Я мушу навчитися. Давай.
Саймоне!
Так не чесно, він мене відволік.
-Що таке «вгамувати»? -«Вгамувати».
Ну, це як «втишити», «втихомирити», «замирити».
-Людською мовою. -Зробити чемним.
Ти для цього сюди прийшов? Що ж, вибачення не прийняте.
Я не вибачатимусь, бо я цього не робив. Це воно винне.
Там живе домовик і хоче, щоб нас тут не було.
Ого, неймовірно.
Ти вмієш читати!
Кажу тобі, там живе ще хтось, окрім нас.
Артур Спайдервік знав, тому й написав путівник.
Я заплутався. Кого треба вгамувати?
-Домовика? -Ні, боґґарта.
То тут є і домовик, і боґґарт?
Домовик стає боґґартом, коли злий,
а розізлила його Мел, знищивши гніздо.
Він любить мед.
-Ось чому вдома стільки меду. -Справді?
Саймоне, не слухай.
Ходімо обідати.
Агов!
Вибачте, що знищив ваше гніздо, я зробив нове.
І приніс меду.
Я читав, ви його любите.
Сподіваюся.
Сподіваюся, мед вас, гм, вгамує.
Я буду тут.
Дуже сподіваюся, що ви існуєте.
Агов?
Ой, ням-ням.
Це дуже смачно, смачнючий мед.
Який смачний! Який ням-ням-нямний!
Зачекайте! Стійте! Я вас не скривджу!
Ось, дам вам ще меду!
Ой, не можна, не треба, не варто. Ну, якщо пригощаєш...
МР
Ой, ням-ням-ням! Смачно!
Де ви? Чому я вас не бачу?
Якщо хочу - ти нас бачиш, а не хочу - то не бачиш.
«Нас?» Тобто, всіх магічних істот
з книжки Спайдервіка?
Книжка! О Боже!
Вибачте, хазяїне! Я невдаха, невдаха, невдаха!
Наказ був простий: «Захищай книжку».
І я це зробив! Сховав, замотав, запечатав.
Сховав до скрині: не знайдуть, свині!
Але учора ти прийшов, і цю книженцію знайшов!
Зі скрині викрав ти її!
Дурний хлопчисько!
Ідіот! Ти що, сліпий? Я застеріг тебе в записці на обкладинці!
Читати не вмієш?
Нащо писати записки, якщо їх ніхто не читає?
Ось! Ще меду!
Ні! Мене цим не підкупиш!
О, як це смачно.
І це я не контролюю гнів?
«Книжку захисти! Не дай її вкрасти!»
Ви мали захищати книжку. Хто сказав вам її захищати?
-Зачекай! Що я сказав? -Захищай книжку...
Це було так просто. Я мав просто захистити книжку.
Артур Спайдервік.
Написав і дав тобі на зберігання.
Я йому: «Хазяїне, її треба знищити!»
Він мені: «Її треба захистити.
Вберегти від лютого оґра».
Від оґра? Від Мулґарата?
Я захищав її роками! Ти вкрав її отак, руками!
А ходив би в школу – Не перервав би коло.
Стоп, яке коло?
Зараз.
Дивись, он там!
Я читав про це, захисне коло.
Захищає будинок, щоб захистити книжку.
В колі безпечно, в колі безпечно.
-Безпечно від кого? -Від них!
Що? Від кого? Я нікого не бачу.
Тіббсі, йди сюди, котику!
Час снідати! Містере Тіббс?
Що ти зробив з Саймоновим котом?
Вони не по кота, вони по книжку!
Що це? Що з ним?
Ґобліни! Вони вже тут.
А все тому, що ти вкрав книжку
і помахав у них перед носом, малий пройдисвіт!
Саймоне!
Дивись тепер, що наробив!
Саймоне! Його кудись тягне! Що таке?
Камінь! Глянь крізь камінь!
Що за чорт?
Ні!
-Віддай книжку, бо помреш! -Відпусти!
Вона має бути в колі! В колі!
Мамо!
-Мамо! Де мама? -На роботі. Я за старшу.
Ти куди?
Псих.
Допоможіть!
Що ви робите? Рятуйте!
Рятуйте!
Дай мені, дай мені.
Гей, агов. Дай мені ногу! Дай мені!
Ногу дай! Ногу!
Це не нога!
Це нога! Дурбецали.
О Боже.
Саймон.
Не ворушись.
Повільно підніми ногу.
Чекай, не йди туди. Тебе побачать. Хіба що...
Ти за них чи за мене?
Ти за кого? Говори!
За тебе. Я за тебе.
То потисни мою руку на знак нашого союзу.
Що? Смачна шмаркля.
-Хто ти? -Я - Свинтус.
І у мене місія - здолати того чортяку, оґра Мулґарата.
Він знищив мою сім`ю!
Ви врятуєте мого брата? Будь ласка!
Аякже! Звісно!
Я це й хотів запропонувати, якби ти витягнув мене з клітки.
-Тож давай! Витягуй! -Добре.
Відчиняй її. Так, ага, чудово.
Йди за мною і заткни пельку.
План такий.
Я знайду безпечну точку он там і відволічу їх палицею.
Ти вистрибуєш з ножем і прикандичуєш оте чудовисько.
Оце план. Всім планам план. Мій.
Яке чудовисько?
Ну, оґра, звісно! Мулґарата!
-А брата врятуємо? -Знову ти з тим братом.
Добре, добре. Вб`ємо їх - і рятувати буде простіше.
Повір мені. Камінь поклади.
Душитимеш ґоблінів обіруч.
Як я їх побачу без...
О, в яблучко поцілив!
Я обдарував тебе Баченням - великим даром гобґоблінів.
Ой, фе!
На здоров`я. Вперед!
-Саймоне! -Джареде!
О Боже. Боже!
Джареде, що відбувається? Витягни мене.
Тримайся.
Зрізаю мотузку.
-Джареде! -Назад!
Ховайся.
Джареде!
Мулґарат!
-Що вони роблять? -Викликають Мулґарата. Готуйся.
Мулґарат! Мулґарат! Мулґарат!
Це - Мулґарат?
Це - той оґр, якого ви всі так боїтеся?
Оцей стариган?
Те, що ти бачиш, - омана.
Йому цього й треба.
Я дуже перепрошую.
Я попросив своїх друзів запросити тебе на нашу дружню зустріч у тісному колі,
але вони часом не знають міри.
Ось тобі й ґоблін.
Прийми вибачення.
Що зі мною буде?
Не що з тобою буде,
а чого мені від тебе треба.
Путівник Артура Спайдервіка.
Ти його знайшов, я знаю.
Так, ти можеш піти додому тим самим шляхом, що й прийшов.
Але віддай мені путівник.
У мене його нема.
Нема. Дивіться.
Обшукати його!
Якщо Мулґарат дізнається таємниці з цієї книжки,
нам усім капець!
У людській подобі він слабкий. Пан або пропав!
Вперед! Смерть оґру!
Пташечка!
Смачненька! Сюди-сюди-сюди.
Я повернуся! Вбий його, якщо зможеш! Не забувай про план!
Вперед!
Заглядайте в кишені.
Кишені! Ні, не те!
Це - кишені, дурбецало!
Хазяїне, це все, що ми знайшли.
Книжка у них?
Ні.
Але я знаю, де вона. Я принесу її і віддам вам. Клянуся.
Я повірю тобі.
Якщо віддаси книжку,
будеш жити так, ніби нічого не сталося.
Але якщо ні -
боюся, я знайду ще когось, хто принесе її мені.
Ну. Йди.
Біжи.
Вперед.
Мулґарат! Мулґарат! Мулґарат!
Ти підвів мене, Червона Шапочко!
Там два людські хлопчики. На одне лице.
Один Джаред, інший не Джаред. Ми не того взяли.
То знайдіть Джареда, заберіть книжку і вбийте їх!
Вбийте їх!
Вперед!
Ти дурний!
Дурний!
Ці істоти хотіли мене вбити за твою дурну, тупу книжку!
-Вони там. -Я здаюся.
Ходімо принесемо їм книжку.
Не треба нікуди йти, вона у мене в рюкзаку.
-Що? Тоді просто віддамо її їм. -Ні, нас все одно вб`ють!
Ні, давай...
-Віддай її! -Припини!
Віддай!
Книжка!
-Взяти їх! Вперед! -Тікаймо!
За ними!
Взяти їх! Фас! Розірвати їх на шматки!
Їх, але не книжку! Книжку не чіпайте!
Джареде! Я тут! Рятуй! Допоможи!
Давай!
-Та тихо ти! -Забери їх від мене!
Навколо будинку - захисне коло.
-Тут ми в безпеці. -Аж ось ви де.
Мама довірила вас мені. Ви не можете тікати без...
-Взяти її! -Меллорі, сюди!
-Біжи! Негайно, Мел! -Що? Не верещи на мене.
Швидко біжи до дверей!
Нікуди я не біжу, не кидайся камінням!
Слухай його! Тебе оточили ґобліни!
Ставай у захисне коло!
Боже, Саймоне, він і тебе в це втягнув?
Востаннє повторюю, не буває таких...
Що відбувається?
Ні, Меллорі, ґобліни низенькі. Цілься нижче колін.
На десяту годину!
Меллорі! Меллорі! Тепер на 12-ту!
За тобою! На шосту! На третю!
Ось, дивись крізь це!
Назад! Ти в безпеці. В безпеці.
Ти в безпеці.
Тепер віриш мені?
Мамо!
Ой, це буде щось страшне! Це жах!
-О Боже. -Який жах.
-Мамо? -Джареде!
-Що це за потвори? -Я ж казав: ґобліни.
Все гаразд, Саймоне.
Ні, не гаразд! Не гаразд! Ні!
Справді, що я кажу? Таки не гаразд!
Скільки там тих істот?
Я не знаю! Не знаю! Сидіть тут! Я миттю!
Джареде! Боже, нас повбивають!
Я зараз прийду. Підтримуй тиск.
Тиск? Що?
Джареде!
Нащо вони це роблять? Що їм від нас треба?
Книжка.
Господи. Вони лізуть звідусіль!
Знаю, я ж їх бачу.
Цього не може бути.
Де ти взяв ту книжку?
Книжка лежала у скрині з великою запискою
«не читати», а ти взяв і прочитав?
Це ж книжка. Не думав, що, прочитавши її, випущу ґоблінів.
Отож-бо й воно: ти ніколи не думаєш!
-Ти завжди щось наробиш. -Ага.
Ти не думаєш, просто робиш!
Давай я подумаю, а ти помовч.
Ти робиш, а ми страждаємо.
Ти така розумна. Що порадиш робити з книжкою?
Якщо ці гидкі ґобліни хочуть книжку, віддаймо її!
Ні!
Назад! Книжка буде тут!
-Вона буде тут! Тут! -Ні, Меллорі, ні! Ні!
Яке ж воно огидне!
Я що, неясно висловився? Торкнешся - заплатиш!
-Заспокойся! -Пальці відкушу!
Неси з кухні мед.
-Що? -Неси мед!
Ану! Спробуй! Тільки спробуй! Через мій труп!
-Мерщій! -Повідкушую пальці!
Ану забирайся!
-Ти все зіпсував! -Захищай.
Я обіцяю.
-Меллорі! -Вже йду!
-Зараз буде медочок. -Ідіоти!
-Здався мені ваш смердючий мед! -Ось, на, випий.
-Все добре. -Добре?
Усе це дуже-дуже недобре!
Не знаю, з чого почати.
Чому я бачу його без камінця?
Він тобі дозволяє.
Наперстяче, що буде, як ґобліни здобудуть книжку?
Вам смерть, мені смерть, усім смерть, все шкереберть.
-«Усім смерть?» Про що він? -Мабуть, про те, що усім смерть.
Він не має дізнатися таємниці. Зась! Не довіряти оґрові!
Його правда. Мулґарату до неї зась.
Він нас потім і так уб`є, він так і сказав.
То спалімо книжку.
Ні!
Віддай! Віддай книжку!
Віддай!
Пробачте, хазяїне! Пробачте нам!
Віддай книжку!
Добре, стривай.
Ти переміг. Сильний, розумний людський хлопчик.
Не будь дурником. Віддай нам книжку. Ми дамо вам спокій.
Я вам не вірю!
Ні!
Оце ти дарма! Ти заплатиш!
Книжка!
Книжка! Книжка! Книжка!
Книжка! Книжка!
-Вона холодна. -Ви не будете в колі вічно.
А коли вийдете - тут вам і смерть.
Дай вгадаю, книжка зачарована.
Від шкоди прихована!
Чудово.
-Вони ще тут. -Я знаю.
-Вони не підуть! -Я тебе почув.
-Нащо ж йому та книжка? -Не знаю.
То дізнайся!
Мулґарат не розірве коло без книжки.
Ми в безпеці, якщо не вийдемо.
І довго так сидіти?
Трохи посидимо і скінчимо як вона!
До речі.
-Вона нам допоможе. Тітка Люсінда? Жартуєш?
Ми ж не знаємо ні хто вона, ані де вона!
Здається, я знаю.
У санаторії «Вудгейвен».
І як ти її дістанеш?
Вийдеш з кола - тобі смерть.
Наперстяк знає таємний шлях.
Але книжка має бути тут.
-Ось, тут вона у безпеці. -Добре. Біжи! І хутко!
Так, здається, я зрозумів.
Таємний тунель проходить через все місто.
Кілометра півтора, отуди.
Вилазь першою-ліпшою драбиною. Санаторій - отут.
Дякую.
Готова?
О так. Тепер - готова.
-Чудово. Мерщій! -Меллорі?
Я вже казала, ти не підеш. З твоєю ногою далеко не зайдемо.
Знаю, але ось що я знайшов. З цим ви будете краще бачити.
Готовий, Саймоне?
Вперед!
-Гей, ви тут? -Покажіться!
Ага, отут, на ґанку! Ловіть мене на ґанку!
Так, добре. Осюди.
Зголодніли?
-Я на ґанку. -Хутчіш! Заходь!
Бігом! Вони йдуть! Відчиняй двері!
Джареде, швидше!
-Заходь! -Мерщій!
Спускаймося! Давай!
Чекайте.
Сюди.
Хутко.
Копайте!
Вперед!
«Захист від ґоблінів.
Томатний соус роз`їдає шкіру, як кислота.
Оцетові випари душать ґоблінів.
Сіль - засліплює».
Є ще щось? Що книжка пише?
-Руки геть від книжки! -Добре, ти відкривай.
Де вона? Де він її дів? Де?
А, ондечки.
О, ні. Джаред.
-Що ви з нею зробили? Брехуни! -Це не я!
Ви всі брехуни! Де книжка?
-Ти взяв з собою книжку? -Треба показати її Люсінді.
-Куди йти до міста? -Праворуч.
Приведіть троля.
Тепер ліворуч. Ліворуч!
Боже. Що це було?
-Це троль-кріт. -Що?
Тікай!
Сюди!
Вперед!
Джареде!
Джареде, тікаймо!
Ви живі? Ой, я що, когось збив?
Так. Дякуємо!
Тисни «Ф1», «таб», «таб».
«Шифт» і «ентер» для всієї суми.
Знаю, це неможливо запам`ятати. Але спробуймо ще раз.
Тримай.
А томатний соус справді вбиває ґоблінів?
Джареде, не відставай.
САНАТОРІЙ «ВУДГЕЙВЕН»
-Поспішаєте? -Дуже хочемо її побачити.
-Гарні квіти. І меч. -Люблю фехтування.
Люсіндо? До тебе гості.
Ще солі.
Спокійно, тихенько. Все гаразд.
Тітко Люсіндо?
Я - Меллорі Ґрейс. Мій брат - Джаред.
Ми діти Гелен.
У нас до вас питання.
-Ми переїхали у ваш будинок. -Що?
Ой, ні.
Ні, там небезпечно.
Навіщо ви це зробили?
Ви віддали його мамі. Вона - єдиний живий нащадок.
-Мусите звідти виїхати. -Не можемо.
Нам немає куди йти.
-Там небезпечно. Ви не розумієте. -Розуміємо.
Ми все знаємо. Самі бачили.
Все гаразд. Вони все бачили.
Меллорі, поглянь.
-Ні, тобі зась. -Її правда.
З`їж це - на нормальну їжу й не глянеш.
-Звідки ви знаєте? -Я знайшов оце.
Путівник вашого батька.
Всередину, хутко!
Швидше!
Ви розумієте, що наробили, винісши її за межі кола?
Знаєте, що може статися, якщо вона потрапить до злих рук?
Не знаємо. Тому й принесли її до вас.
Ви не читали книжку?
Він читав.
Тоді ти знаєш більше, ніж треба.
Ви усі в небезпеці.
Ти ж прочитав записку?
Будь ласка. Ми не знаємо, що робити.
Скажіть нам щось корисне.
Ця книжка завдала моїй родині лише болю і страждань.
Це мала б бути справа його життя, а стала самим його життям.
Коли я його бачила востаннє, він був дуже роздратований,
аж пінився зі злості.
Пригадую, як він бігав будинком
з божевільними бісиками в очах.
Того дня він намалював коло.
Того дня він зрозумів, що наробив,
увібгавши всі таємниці в одну книжку,
з якою Мулґарат знищить всіх магічних істот.
А тоді його ніщо не зупинить, навіть люди.
І він стане найсильнішим створінням, відомим світові.
Тато зробив усе, що міг, щоб нас захистити.
Усе, окрім...
Хазяїн має знищити книжку!
Ні! Треба її захистити!
Тримай її в колі, щоб не дісталася оґрам!
Треба ще трохи часу, Наперстяче. Ще трохи часу.
Але, бачте, я ж про те коло не знала.
Лондонський міст падає,
-Падає, -О, ні!
Падає.
Лондонський міст падає
Люсі!
-Відійди від поганок! -Що?
-Не виходь за межі кола! -Не чую!
-Люсі! Ні! -Лондонський міст падає
Татку! Допоможи, порятуй! Хтось мене тягне, татку!
-Дайте їй спокій! -Татку!
Люсі, біжи туди! Стій там!
-Стій у колі! -Татку, що відбувається?
-Що відбувається? -Не топчи гриби! Ні!
Що це за тварючки? Татку, хто це такі?
Скажи мені!
Татку!
Сильфіди захищають світ магічних істот,
але таємниці, які розкрив мій батько, накликали на них біду.
Вони врятували його від ґоблінів,
але забрали від мене.
-Татку! -Люсі! Я повернуся!
Щодня
я видивлялася з ґанку...
Ану ж він підніметься сходами...
і ще хоч раз пригорне мене до себе.
Але цього так і не сталося.
А якось мені приснилося, що він у лісі.
Тож я пішла його шукати,
але дещо мені зашкодило.
Вони сказали - самогубство, я сказала - ґобліни,
і ось - я тут.
Вони думали, що я прочитала книжку.
Мулґарат не зупиниться ні перед чим на шляху до цих таємниць.
Саме тому вся ваша родина у смертельній небезпеці.
Є тільки одна людина, яка зможе вам допомогти.
-Хто? -Мій батько.
Ваш батько? Але ж він мертвий.
Ні! Ні, він не мертвий.
Духи сказали мені, що він живий.
Сильфіди його тримають у себе.
Знайдіть його
і віддайте йому книжку - хай він її знищить.
Це - ваша єдина надія.
-Ні! -Дай мені!
Звідки він взявся?
-Ні! -Який жах!
Мамо?
Нездари!
-Мугиряки! Ні. -Стоп, стоп.
Чекайте, що це? Ні?
Книжка була у вас,
а ви мені принесли сторінки про русалок і про те, де живуть пхуки!
Не вбивайте.
Ой, болить!
«Закляття захисного кола».
Пробачте, хазяїне.
Щойно зійде місяць, книжка буде моя!
Червона Шапочко, треба зготувати настійку.
О, ні. Це недобре. Треба знайти людського хлопчика. І попередити.
А, може, сховатися? Оце план.
То ви кажете, що знайшли книжку,
в якій написано, як бачити фей, ґоблінів і магічних духів,
і що ми у небезпеці.
Я ж казав: не повіриш.
-А ти що про це думаєш, Мел? -Це правда, мамо.
Неправда!
Ви мене що, за дурепу тримаєте? Думаєте, я не бачу, до чого це все?
Ви ненавидите наш будинок
і хочете назад у Нью-Йорк до нашого старого життя.
Скажу вам прямо, як є:
цього не буде.
Ми не можемо собі дозволити Нью-Йорк…
Ось чому татко пішов.
Перепрошую?
Тобі щось кажуть, а ти не слухаєш.
Ти перестаєш слухати і починаєш верещати.
З татом так було весь час.
-Припини. -Я це бачив.
Ти бачив те, що хотів бачити.
Ти його не слухала, і він пішов!
Вилазь.
-Що? -Я сказала, вилазь.
З задоволенням.
Ненавиджу! Не хочу з тобою жити!
Може, просто розкажеш йому?
Йди в будинок, Мел. Розберемося пізніше.
Ого! Ми такі організовані.
Погляньте-но. Добре. Ще бомбочок.
Книжка! Що з книжкою? Що ти зробив з книжкою?
-Все гаразд. Я з ним поговорю. -Плями!
Ти казав, що лишиш книжку. І збрехав!
-Ти обдурив його! -Я знаю. Вибач.
Джареде, думаю ти маєш це побачити.
Бачиш? Жодного ґобліна.
-Думаєш, здалися? -Аж ніяк!
Ґобліни не здаються. Вони надто дурні, щоб вміти здатися.
Вони невідступні і просто зараз вигадують хитрий план.
Саме тому я до вас прийшов. Зараз - саме час...
Пташечка!
Лети сюди! Сюди! Та не туди! Ні! Сюди!
-Що це? -Це Свинтус.
Хвилинку.
-Пташки що, живуть у цих будиночках? -Так.
Боже. Геніально! Хто це вигадав?
Можна язиком отак!
Свинтусе!
Ґобліни вигадують план? Який?
У них є сторінки з книжки! Дурна книжка!
Ви не розумієте. Я говорив зі Спайдервіком.
Я розкрив таємниці гобґоблінів.
А Мулґарат викрав ту одну сторінку і використав, щоб вбити всю мою сім`ю!
Якщо він заволодіє усією книжкою,
він те саме зробить з кожним, і з вами теж!
Він скоро прийде! Сказав: «Щойно зійде місяць».
Але ми будемо готові. Влаштуємо йому засідку.
Ти вибіжиш на нього з ножем, а я безпечно сховаюся біля цих пташиних хаток.
-Хто це? Хто це там? -Ого, ще люди, ще людиська!
Це будуть війська союзників!
Вступайте в наші лави!
Воля або смерть!
Сподіваюся, що воля.
Добре. план такий.
Ні, ні. Чекайте! Стійте! Об`єднуймося! Треба зосередитись!
Татку, я залишив тобі чотири повідомлення.
Чому ти не передзвонив?
Де ти?
Треба, щоб ти приїхав негайно. Тут всякі боже...
Всякі дивні речі кояться.
Дуже-дуже неприємні речі.
А ти, ти обіцяв мене забрати.
То де ж ти?
Він не приїде, так?
Він з іншою жінкою.
Вони живуть разом.
Він не повернеться до мами.
Не повернеться.
Мама хотіла, щоб він сам розповів тобі.
Чекала, що він так і зробить.
Все добре, Тіббсику, все добре.
Боже милий, вони йдуть.
Джареде, що робити?
Люсінда каже, єдиний шанс -
віднести книжку Спайдервіку, щоб він її знищив.
Що?
Ми не знаємо, чи живий він, ані де його знайти.
-Що ти шукаєш? -У нього була тваринка.
Тваринка? Якийсь песик Пушок нас врятує?
Не песик. Це був ґрифін, ось.
«Коли я кличу його мовою деревного ельфа,
його сусіда, він приходить мені на допомогу».
Бачиш? Ґрифін може його знайти.
Стоп, стоп, стоп. Викликати ґрифіна мовою деревного ельфа,
щоб той знайшов 125-річного Артура, який міг вже померти?
Це - наш план?
Ти знаєш як викликати ґрифіна деревноельфійською?
ВИКЛИКАННЯ ҐРИФІНА ҐРІП, ҐРАП, ҐРІП
Ясно.
«Ґріп, ґрап, ґріп, ніффґрі ерос,
ералк секе, ехкоп сірхк єрт-ярак, аймос, аєм, неф».
Це все?
Спрацювало?
Та, мабуть, ні.
Ого! Величеньке пташатко.
Пташко, пташечко, ціп-ціп-ціп.
Лети до Свинтуса.
Ого.
Ой. Ой-йой-йой.
-Джареде! -Саймоне, будь обережний!
Так! Знайдіть Артура Спайдервіка. Принесіть йому книжку.
Аж ось і ваш транспорт. Вперед-вперед!
Летіти на цьому чудовиську?
Це не чудовисько. Це птах.
Просто кості широкі.
Ми аж ніяк не зможемо...
Все гаразд. Заспокойся. Тихо.
Класна тваринка.
Мерщій! Чого стали! Залазьте на нього!
Боже, це ж він.
Артур Спайдервік.
Він живий.
Ого.
-І чим ми долетимо додому? -Артур Спайдервік?
Нарешті ми вас знайшли.
Ви не уявляєте, як було важко.
-Перепрошую, ми знайомі? -Не зовсім.
Люсінда, ваша донька і наша пратітка прислала нас по вас.
Люсі? Вона ж маленька шестирічна дівчинка.
Ні, 86-річна жінка.
Не може такого бути. Я був з нею сьогодні вранці.
Чи це було вчора?
Ні, 80 років тому!
Ви маєте мені вірити. Ви мій прапрадядько.
Друзі, підсобіть мені.
Агов?
Що відбувається? Що з ними?
Сильфіди.
Їхні пісні змінили для мене плин часу.
Вони таке роблять.
Кажете, Люсі - стара жінка?
Це означає, що моя дружина...
О Боже, що я наробив?
Слухайте, мені дуже шкода, справді.
Але допоможіть. Я знайшов книжку.
Путівник? Ні! Не тут і не зараз.
Не слухай їх.
Ходімо.
Сюди! В печеру! Мерщій, доки вони не бачать.
Книжка, дай мені книжку.
О, путівник.
Путівник.
Не треба було його читати.
Як і нести його за межі кола.
Я знаю, але я приніс його вам, щоб ви його знищили.
Знищив?
Ні. Ти з глузду з`їхав?
Я відкрив усі їхні таємниці.
Ця книжка - сенс мого життя. Вона - моє життя.
Вам 125 років! Ви вже не живете!
Ваша донька прожила життя без батька,
а все через книжку.
Не уявляв, що те, чому я навчився,
матиме такі наслідки.
Я теж знаю речі, яких не хотів би знати,
але я цього вже не зміню.
Одне я знаю напевне - книжку треба знищити.
-Що це? -Що?
-Що таке? -Де моя книжка?
КУЛІНАРНА КНИГА
-Що це таке? -Наперстяк. Він підмінив сторінки.
Але справжня книжка досі в колі. У безпеці.
-Ні. Мулґарат викрав сторінки. -Що?
-Він розірве коло, щойно... -Щойно зійде місяць.
Тоді саме мама повертатиметься. Треба йти.
Ні! Вони тебе не відпустять.
Триматимуть тебе тут тому ж, що й мене.
Ми забагато знаємо.
То що нам робити? Будь ласка, допоможіть нам!
Якщо я такий старий, як ви кажете, там я безпорадний.
Останнє, що я сказав мамі, було: «Я тебе ненавиджу».
Послухай, хлопчику.
Якщо тобі вистачило снаги мене знайти,
моя допомога тобі зайва.
Мулґарат прагне сили, яку дарують знання з моєї книжки.
У тебе ці знання є.
Тепер книжка - це ти.
І тобі треба тікати звідси. Негайно!
Так!
Я знаю, як їх відволікти.
За моїм сигналом, біжи до брата з сестрою.
У вас дуже мало часу на втечу.
-Але... -Чекайте на сигнал!
Але...
Ось! Путівник у мене!
Хочете взяти! Летіть сюди!
Заберіть його! Можете тримати його тут!
Зараз!
Так, Байроне! Так!
Неси їх додому!
Розчакловуйтесь, тікаймо!
Трясця! Вони розливають настійку!
О, ні. Он мама.
-Мамо! Ні! Розвертайся! -Їдь звідси, мамо!
Зупини машину!
Що?
-Мамо, посунься! -Що ти робиш?
Меллорі, дай газу! Заїдь у коло!
-Вперед! -Я тебе не пущу!
Гальмуй! Мел, гальмуй!
Дякувати Богу.
Заради Бога, що це коїться?
-Джареде, що тепер? -Захищаймо будинок.
-Саймоне, шавлія в ящиках. -Знаю.
-Розвішай на вікнах! -Роблю.
Мел, нагору, неси всю Люсіндину сіль.
-Всю? -Всю!
-Добре. -Наперстяче!
-Джареде! -Наперстяче!
Коло зараз розірветься! З`явися!
Джареде! Що це коїться?
-Мамо, ти мусиш мені повірити. -Ні!
Ще одне слово про фей і ґоблінів, і я тобі клянуся...
Ґобліни, так. Але я сховав книжку.
Сподіваюся, не знайдуть. Хіба що...
Чого вона верещить? Це я маю верещати.
Коло ось-ось розірветься!
Мамо, ні! Він безневинний.
А ось вони - ні.
Заходь!
Треба захистити будинок. Ясно?
Хутко! Засипай кожну шпарину!
Так, вітальня готова!
-Саймоне, музична зала на тобі! -Ясно, зрозумів!
Сталь: ріже і обпікає.
Слава Богу, ми нью-йоркці.
Скоро! Зараз він вийде! Місяць!
Коло розірване.
Коло розірване! В атаку!
Вікна і двері захищено.
Підкопуйте. Вниз!
Ламайте! Проламуйте! Мерщій!
Решта - нагору! Хутко!
Давайте, жабки! Вперед! Шукайте книжку!
Де вони ділися?
Спрацювало?
Давай, Джареде! Тікаймо!
Назад, Джареде! Назад!
Хутко! Тікаймо!
Мені! Дай мені!
-Саймоне, на задні двері! -Вже!
Мел, допомагай!
Довго не протримається.
Підсоби мені.
Мерщій, хутко!
Давай, давай! Давай!
Вперед! Залазьте! Де вони ділися?
Де вони? Знайдімо їх!
Ти, туди, ліворуч. Ти - праворуч.
Розділіться.
Отак, молодці.
Секундочку.
Секундочку!
От гів...
Всі живі?
-Спрацювало. -Так.
Книжка у безпеці?
Так. Молодець, Наперстяче.
Богу дякувати.
Що це?
За мною.
Тату?
Що сталося?
Річарде?
-Що ти тут робиш? -Що відбувається?
Звідки б це почати?
Думаю, звідси.
Що це? Дай подивитися.
Ні!
Спершу скажи те, що маєш сказати.
Що?
Коли ми говорили по телефону, ти сказав, ми побачимось,
бо тобі є що мені сказати.
То що це?
Глянь мені в очі і скажи.
Хочу чути це з твоїх вуст.
Я...
Я просто хотів сказати, що люблю тебе.
Дай подивитися.
Джареде.
Хибна відповідь.
-Джареде! -Назад! Назад!
Що ти наробив?
-Це не тато! -Що?
О Боже!
А тепер - віддай мені книжку!
Тікай, Джареде!
Дай мені книжку.
Назад!
Наперстяк!
Дай мені книжку!
Джареде!
Дай мені книжку!
О, так.
Книжку! Негайно!
-Хочеш книжку? -Так.
То забери!
Джареде!
-Джареде, ти живий? -Джареде, тобі вдалося.
О Боже. Боже. Джареде, все нормально?
Так! Смерть оґрам!
Ми це зробили! Ти спрямував його, а я його з`їв! Ми - команда!
О, солодкий смак помсти!
Ще й післясмак лишився! Смачніссімо!
Я це зробив! Мені казали, що я невдаха, але мені вдалося!
-Путівник. -Ми тобі допоможемо.
Джареде.
Пробач, що я тобі не вірила. Я...
Ні, це ти мені пробач.
-Ні, слухай, я... -За мої слова, я не хотів...
Джареде, ти не винен.
Винна я.
Я хотіла захистити тебе,
але краще б одразу сказала правду.
Татко тебе любить, і якщо ти хочеш жити з ним...
Ні, не хочу.
Нічого, якщо я поживу тут, з тобою?
Нічого?
А хто ще нас захистить?
Занесу це до вашої кімнати.
О, старий друже, Наперстяче.
Мій маленький янголе-охоронцю.
Як я за тобою сумувала.
Книжка в безпеці, Люсі. Книжка в безпеці.
Так, так.
Якби мій батько був тут, він сказав би: «Чудова робота».
Тітко Люсіндо?
Думаю, вам варто це побачити.
Це що, сон?
Ні, дитинко. Не сон.
Дитинко?
Ти знаєш, скільки мені років?
Знаю.
Вибач мені, будь ласка.
Мене так захопили магічні істоти, яких я знайшов, що я
не помічав найголовнішої з них - своєї власної.
Але, нарешті, я її розгледів,
і тепер, можливо, ніколи собі не пробачу.
Ти повернувся, як і обіцяв,
тому я тобі пробачу.
Моя люба, книжку врятовано, і тільки тому
сильфіди дозволили мені побачитися з тобою.
Але залишатися тут я не можу.
Бо якщо залишуся,
мої роки наздоженуть мене, і я перетворюся на купку попелу.
Тоді забери мене з собою.
Татку.
О, Люсі.
-Ходімо зі мною. -Добре.
Ходімо з нами.
Літай, поки я добрий, Ґрифіне.
Я проковтнув цілого оґра, наступним можеш стати ти!
Переклад субтитрів: Тарас Малкович