Când băiatul s-a născut,
el a fost cercetat, ca toți spartanii.
Dacă ar fi fost mic, slab, bolnăvicios, diform,
ar fi fost îndepărtat.
Din clipa în care a putut sta în picioare,
el a primit botezul focului în luptă.
Învățat să nu se retragă niciodată, să nu se predea...
Învățat că moartea pe câmpul de luptă în slujba Spartei
era cea mai mare onoare pe care o putea obține în viață.
Când împlinea șapte ani, așa cum e obiceiul în Sparta,
băiatul era luat de lângă mama lui și aruncat într-o lume a violenței.
Produsul a 300 de ani de istorie a societății spartane,
care a creat cei mai buni soldați pe care i-a cunoscut vreodată lumea.
Agogia, cum era numită, forțează băiatul să lupte.
Îl înfometează, îl obligă să lupte și, la nevoie, să ucidă.
Băiatul era pedepsit cu nuia și bici
și învățat să nu arate durere sau milă.
Încercat tot timpul, aruncat în sălbăticie.
Lăsat să înfrunte prin propriile forțe furia naturii.
Era inițierea lui, timpul petrecut în sălbăticie,
pentru că se va întoarce la oamenii lui ca spartan sau deloc.
Lupul începe să dea târcoale băiatului.
Cu ghearele de oțel negru, blana ca noaptea de smoală,
cu ochii roșii strălucind, niște nestemate din iad.
Lupul uriaș adulmecă, simțind aroma prăzii.
Nu frica îl cuprinde, ci conștiința unor lucruri ascunse.
Aerul rece din plămânii lui.
Pinii scuturați de vânt, mișcându-se în noaptea care se apropie.
Mâinile lui sunt sigure. Corpul lui e perfect !
Băiatul lăsat să moară se întoarce la oamenii lui, în sfânta Spartă,
ca rege !
Regele nostru, Leonidas !
Au trecut mai bine de 30 de ani de la întâmplarea cu lupul, în iarna rece.
Și acum, ca și atunci, se apropie o fiară.
Răbdătoare și încrezătoare, savurând prada pe care o va prinde.
Dar această fiară e făcută din oameni și cai, săbii și sulițe.
O armată de sclavi, care depășește orice imaginație,
gata să înghită micuța Grecie.
Gata să spulbere singura speranță a lumii pentru rațiune și dreptate.
Se apropie o fiară,
o fiară provocată de însuși regele Leonidas.
Așa ! Din nou !
Cu cât transpiri mai mult aici,
cu atât vei sângera mai puțin în luptă.
Tatăl meu m-a învățat că frica apare în toți oamenii.
Dar numai dacă o accepți devii mai puternic.
Regina mea ! Un sol persan îl așteaptă pe Leonidas.
În cele din urmă, adevărata putere a unui spartan
stă în forța războinicului de lângă el.
Respectă-l, onorează-l și-ți va răspunde la fel.
- Mai întâi, lupți cu capul. - Apoi, lupți cu inima.
- Ce-i ? - Te așteaptă un sol persan.
Nu uita lecția de azi.
Respect și onoare !
Sfetnice Theron, e nevoie și de tine, măcar o dată.
Regele și regina mea, mă îngrijeam de oaspeții domniilor voastre.
Sunt sigur.
Persanule, înainte să vorbești, să știi că în Sparta oricine,
chiar și solul unui rege, e răspunzător pentru cuvintele sale.
Ce veste ne aduci ?
Pământ și apă.
Ai venit tocmai din Persia pentru pământ și apă ?
Nu te rușina și nu fi prost, persane.
Nu poți lua nici una, nici alta, din Sparta.
Ce o face pe femeia asta să creadă că poate vorbi printre bărbați ?
Numai femeile Spartei zămislesc bărbați adevărați !
Hai să facem câțiva pași, ca să ne mai răcorim gura...
Dacă ții la viețile voastre, ascultă-mă cu atenție, Leonidas.
Xerxes cucerește și stăpânește tot ce vede cu ochii.
El conduce o armată atât de uriașă,
încât se cutremură pământul când se mișcă.
E atât de vastă, încât seacă râurile.
Regele-zeu Xerxes nu vrea decât atât:
o ofrandă simplă, de apă și pământ,
ca dovadă a supunerii Spartei în fața voinței lui.
Supunere ? Asta-i o mică problemă.
Se zvonește că atenienii v-au refuzat deja.
Dacă acei filozofi și fătălăi au un asemenea curaj, atunci...
Trebuie să fim diplomați.
Desigur, spartanii trebuie să se gândească la reputația lor.
Alege-ți vorbele cu grijă, Leonidas.
Ar putea fi ultimele, ca rege.
"Pământ și apă."
- Ești un nebun ! - Pământ și apă...
O să le găsești din belșug acolo.
Niciun om, persan sau grec, nu amenință un sol !
Tu aduci coroane și capete de regi îngenuncheați
la poarta orașului meu !
Îmi insulți regina.
Îmi ameninți oamenii cu sclavia și moartea !
Mi-am ales vorbele cu grijă, persanule !
Poate că ar fi trebuit să faci și tu același lucru.
E o blasfemie ! Ești nebun !
Sunt nebun ?
Asta e Sparta !
Bun venit, Leonidas ! Te așteptam.
Eforii, preoți ai vechilor zei. Niște porci mizerabili !
Mai mult animale decât oameni.
Animale pe care chiar și Leonidas trebuia să le mituiască
și de care să se roage.
Pentru că niciun rege spartan n-a plecat la război
fără binecuvântarea eforilor.
Persanii spun că oastea lor are milioane de războinici !
Sper, spre binele nostru, că exagerează.
Dar nu-i nicio îndoială
că vom înfrunta cea mai mare armată adunată vreodată.
Înainte să-ți auzim planul, ce ne oferi ?
Ne vom folosi de cunoștințele noastre de luptă
și de terenul Greciei ca să-i distrugem.
Vom mărșălui spre nord, către coastă, iar acolo mă voi asigura că...
E august, Leonidas. Se apropie luna plină.
Festivalul sfânt și străvechi.
Sparta nu poartă războaie de Carneia.
Sparta o să ardă !
Bărbații ei vor muri în luptă,
iar femeile și copiii vor ajunge sclavi sau mai rău !
Vom opri atacul perșilor pe coastă reconstruind marele zid focian.
De acolo, îi vom împinge spre trecătoarea din munți
numită Porțile de Foc.
În locul acela strâmt, numărul lor mare nu va mai însemna nimic.
Val după val de atacuri persane se va sparge de scuturile persane.
Pierderile lui Xerxes vor fi așa de mari,
oamenii lui, atât de demoralizați,
încât nu va avea de ales și va renunța la cucerire.
Trebuie să ascultăm Oracolul.
Ai încredere în zei, Leonidas.
Aș prefera să vă încredeți în mintea voastră.
Blasfemiile tale ne-au costat deja prea mult !
Nu le înrăutăți !
Vom asculta Oracolul.
Preoți bătrâni și bolnavi...
Rămășițe ticăloase ale unor vremuri
dinaintea ridicării Spartei din întuneric,
rămășițe ale unei tradiții prostești.
O tradiție pe care nici măcar Leonidas nu o putea sfida,
pentru că trebuia să respecte cuvântul eforilor.
Asta e legea !
Și niciun spartan, ostaș sau cetățean,
bărbat sau femeie, sclav sau rege, nu-i mai presus de lege !
Eforii aleg cele mai frumoase fete ale Spartei
pentru a trăi printre ei, ca Oracoli.
Frumusețea e și blestemul lor,
pentru că nemernicii bătrâni au nevoi, ca orice bărbat,
iar sufletul lor e negru ca iadul.
Rugați-vă vânturilor, Sparta va cădea !
Toată Grecia va cădea !
Nu vă încredeți în oameni ! Cinstiți-vă zeii !
Cinstiți Carneia !
Coborârea regelui e mai grea.
Porci ticăloși și plini de fast !
Mizerabili, bolnavi, putrezi și corupți !
Cu adevărat sunteți pe placul regelui-zeu, acum, preoți înțelepți.
Da.
lar când Sparta va arde, vă veți scălda în aur !
Oracole proaspete vă vor fi aduse zilnic,
din toate colțurile imperiului.
Buzele tale pot termina ceea ce au început degetele.
Sau ți-a furat Oracolul și dorința ?
Vorbele unei tinere băute nu sunt suficiente
ca să-mi alunge dorința pentru tine.
Atunci, de ce ești atât de distant ?
Pentru că, deși sclavă și prizonieră a unor bătrâni libidinoși,
cuvintele Oracolului pot da foc la tot ceea ce iubesc.
De aceea regele meu nu mai are somn și e alungat din patul său cald ?
Cuvintele unei singure femei
ar trebui să-l pună pe gânduri pe bărbatul meu.
Numai cuvintele mele.
Atunci, ce să facă un rege ca să-și salveze lumea,
când legile pe care a jurat să le apere îl obligă să nu facă nimic ?
Nu se pune întrebarea ce ar trebui să facă un spartan,
fie el soț, fie rege.
Mai bine întreabă-te, dragul meu, ce să facă un om liber.
- Ăștia sunt toți ? - Așa cum ai poruncit. 300.
Toți născuți cu fii care să le poarte numele.
Suntem alături de tine !
Pentru Sparta ! Pentru libertate ! Până la moarte !
El e fiul tău.
E prea tânăr ca să fi simțit căldura unei femei.
Am alții cu care să-l înlocuiesc.
Astinos e curajos și la fel de pregătit ca oricare altul !
Nu-i mai tânăr decât eram noi,
atunci când am stat prima oară umăr lângă umăr în bătălie.
Ești un bun prieten, dar nu există un căpitan mai bun.
Regele meu...
Regele meu, Oracolul a vorbit !
Eforii au vorbit ! Nu trebuie să luptăm !
Asta e legea, stăpâne...
Armata spartană nu trebuie să meargă la război.
Nici nu va merge. N-am dat asemenea porunci.
Am venit aici ca să mă plimb, să-mi mai întind picioarele.
Acești 300 de oameni sunt garda mea. Armata noastră va rămâne în Sparta.
Unde te duci ?
Nu m-am gândit, dar acum, că mă întrebi,
cred c-o să pornesc spre nord.
Spre Porțile de Foc ?
La drum !
- Ce să facem ? - Ce putem face ?
Ce puteți face ?
Sparta va avea nevoie de fii !
Spartanule !
Da, doamna mea...
- Să te întorci cu scut sau pe scut. - Da, doamna mea.
"La revedere, iubita mea." N-o spune.
Nu-i loc de gingășii, nu în Sparta.
Nu-i loc pentru slăbiciuni.
Doar cei mai tari și mai puternici se pot numi spartani.
Doar cei mai tari. Doar cei mai puternici...
Mărșăluim pentru pământurile noastre, pentru familiile noastre,
pentru libertatea noastră.
Mărșăluim...
Daxos ! Ce surpriză plăcută !
Dimineața asta e plină de surprize.
- Am fost păcăliți. - Nu pot fi mai mult de câteva sute.
- Asta chiar e de mirare. - Tăcere !
Asta e armata lor ?
Am auzit că Sparta e în război. Am vrut să venim alături de voi.
Dacă vreți să vărsați sânge, sunteți bineveniți !
Dar mergi doar cu mâna asta de soldați împotriva lui Xerxes ?
M-am înșelat, așteptându-mă ca Sparta să trimită
măcar la fel de mulți soldați ca noi.
Și nu-i așa ?
Tu, de colo ! Ce meserie ai ?
Sunt olar.
Și tu, arcadianule ! Tu ce meserie ai ?
- Sunt sculptor. - Sculptor...
- Și tu ? - Sunt fierar.
Spartani ! Care-i meseria voastră ?
Vezi, prietene ?
Am venit cu mai mulți soldați decât tine.
Nu va dormi la noapte. Nu regele...
Toți cei 40 de ani ai lui au dus drept până la acest moment al sorții,
această înfruntare a scutului cu sulița,
a sabiei cu osul, carnea și sângele.
Singurul lui regret e că are atât de puține de sacrificat...
Suntem urmăriți.
Am fost urmăriți încă din Sparta.
Regele meu ! Privește !
Ce s-a întâmplat aici ?
- Unde sunt toți oamenii ? - Persanii...
- Cred că sunt în jur de 20. - Un grup de iscoade.
Dar urmele astea...
În spatele nostru !
Un copil !
Acum e liniște.
Au venit... Fiare din întuneric...
Cu gheare și colți i-au apucat...
Pe toți, în afară de mine.
Sătenii ! l-am găsit.
- Zeii nu au milă ? - Suntem blestemați.
Tăcere !
Copilul vorbește de stafii persane, cunoscute încă din timpuri străvechi.
Ele vânează sufletele oamenilor. Nu pot fi ucise sau învinse.
Nu întunericul ăsta, nu Nemuritorii...
Nemuritorii... O să le punem numele la încercare.
Mărșăluim spre Porțile de Foc.
Mărșăluim pe coridorul acela îngust,
unde numărul oștenilor lui Xerxes nu are nicio însemnătate.
Spartani ! Cetățeni-soldați, sclavi eliberați !
Greci curajoși cu toții !
Frați, părinți, fii... Mărșăluim.
Pentru onoare, pentru datorie, pentru glorie, mărșăluim.
Priviți ! Persani !
Mărșăluim spre gura iadului !
Să-i vedem pe câinii ăștia fără mamă
cum sunt întâmpinați de brațele Greciei însăși !
Vino !
Adevărat...
Stă să plouă...
Zeus a înjunghiat cerul cu tunete
și lovește corăbiile persane cu vânturi de furtună.
E glorios !
Numai unul dintre noi e tăcut, ca un spartan.
Numai el, numai regele nostru.
Regina mea !
Regina mea, curtea e un loc mai potrivit pentru o femeie măritată.
Mi-e teamă că bârfa și protocolul mă interesează prea puțin, sfetnice.
E nevoie de atâtea secrete ?
Cum să mă încred în cineva dincolo de zidurile casei mele ?
Chiar și aici, Theron are ochi și urechi
care umplu Sparta de îndoieli și teamă.
Vorbești de parcă toată Sparta clevetește împotriva ta.
Aș vrea s-o fi făcut doar împotriva mea.
Mulți dintre sfetnici ar da totul ca să-l urmeze pe Leonidas,
dar trebuie să-i răsplătești.
Mă poți ajuta să iau cuvântul în consiliu ?
- Dacă vor rațiune, o să le spun. - Ce să le spui, regina mea ?
Libertatea nu-i deloc libertate, dacă vine cu preț de sânge.
Voi face tot ce pot ca să adun consiliul.
Sala se va umple de vocea ta.
- Îți rămân îndatorată. - Nu.
Leonidas e regele meu, așa cum e și al tău.
Am văzut corăbiile zdrobindu-se de stânci.
Cum se poate asta ?
Am văzut doar o mică parte din monstrul care e armata lui Xerxes.
Nu putem obține victoria aici.
De ce zâmbești ?
Arcadianule, am luptat de nenumărate ori,
dar n-am întâlnit niciun dușman
care să-mi ofere ceea ce spartanii numesc "o moarte frumoasă".
Sper doar că, având toți războinicii din lume adunați împotriva noastră,
se va găsi unul demn de asta.
Mișcă ! Nu vă opriți, câinilor !
Mișcați-vă !
Înainte !
Opriți-vă aici !
Cine e comandantul aici ?
Sunt solul domnitorului întregii lumi,
zeul zeilor, regele regilor,
în numele căruia cer ca cineva să mă ducă la comandant !
Ascultați-mă !
Credeți că ne sperie faptul că ați ucis o duzină de găini ?
Dealurile astea sunt pline de iscoade !
Credeți că zidul vostru jalnic
n-o să cadă ca o grămadă de frunze în fața...
Strămoșii noștri au ridicat acest zid
folosind pietre străvechi de la sânul Greciei.
Cu un mic ajutor de la spartani,
iscoadele voastre persane au ajutat la legarea pietrelor.
O să plătiți pentru barbaria voastră !
Brațul meu !
Nu mai e al tău...
Pleacă ! Fugi și spune-i lui Xerxes
că va înfrunta aici niște oameni liberi, nu niște sclavi.
Grăbește-te, până nu vom hotărî să mai înălțăm puțin zidul.
Nu. Nu sclavi.
Femeile voastre vor fi sclave.
Fiii, fiicele și bătrânii voștri vor fi sclavi.
Dar nu voi.
Până la amiază, veți fi morți.
O mie de popoare aflate în imperiul persan se vor năpusti asupra voastră.
Săgețile noastre vor întuneca soarele !
Atunci, vom lupta la umbră.
Zidul e rezistent. Îi va îndruma pe persani în Porțile de Foc.
Căpitane, au găsit oamenii vreun drum printre dealuri spre spatele nostru ?
Niciunul.
Există un asemenea drum, bunule rege...
Trece peste culmea de la apus. E o veche cărare pentru capre.
Persanii s-ar putea folosi de el ca să ne cadă în spate.
Niciun pas mai aproape, monstrule !
Înțeleptule rege, te rog să mă primești.
- Te tai acolo unde stai ! - N-am dat asemenea poruncă !
Iartă-l pe căpitan.
E un soldat bun, dar nu prea are maniere.
N-am ce să-ți iert, bravule rege. Știu cum arăt.
Porți mantia sângerie a spartanilor.
Sunt Efialtes, născut în Sparta.
Iubirea mamei mele i-a făcut pe părinții mei
să plece din Sparta, ca să nu fiu ucis.
- Scutul tău și armura... - Sunt ale tatălui meu.
Te rog, bunule rege, dă-mi voie să șterg rușinea tatălui meu
și să te slujesc în luptă.
Tatăl meu m-a pregătit să nu simt frica,
să fac din suliță, din scut și din sabie o parte din mine,
la fel cum e și inima mea.
Voi merita armura tatălui meu, nobile rege, slujindu-te în bătălie.
- O lovitură foarte frumoasă. - Voi ucide mulți persani.
- Ridică scutul. - Stăpâne...
Ridică scutul cât de mult poți.
Tatăl tău ar fi trebuit să te învețe cum se face falanga.
Noi luptăm ca un singur corp, impenetrabil.
Asta e sursa puterii noastre.
Fiecare spartan îl protejează pe cel de la stânga lui,
de la coapsă până la gât, cu scutul.
Un singur punct slab și falanga se zdrobește.
De la coapsă până la gât, Efialtes.
Îmi pare rău, prietene.
Nu toți suntem făcuți pentru a fi soldați.
Dar eu...
Dacă vrei să-i ajuți pe spartani să fie victorioși,
eliberează câmpul de morți, îngrijește răniții, adu-le apă...
În luptă, însă, nu te pot folosi.
Mamă ! Tată ! V-ați înșelat !
Te înșeli, Leonidas ! Te înșeli !
Trimiteți-i pe focieni la cărarea caprelor
și rugați-vă zeilor ca nimeni să nu le spună persanilor.
Cutremur !
Nu, căpitane... Grupuri de luptă.
Aici îi vom ține pe loc ! Aici vom lupta !
Aici vor muri !
Să vă meritați scuturile, băieți !
Țineți minte ziua asta, va fi ziua voastră pe vecie !
Spartani ! Lăsați armele jos !
Persani ! Veniți să le luați !
Stați !
Să nu le cedați nimic ! Să le luați totul !
Stați !
Împingeți !
Asta-i tot ce puteți ?
Împingeți !
Acum !
Împingeți !
Nu luați prizonieri !
Nu arătați milă !
- Par însetați ! - Atunci, să le dăm de băut !
Spre mare !
- Stați ! - Un început foarte bun !
Adăpostiți-vă !
Persani lași !
De ce naiba râzi ?
- A trebuit s-o spui tu... - Ce ?
Că vom lupta la umbră...
Ridicați-vă !
Azi nu va muri niciun spartan !
Ușor, fiule...
Facem ceea ce am fost instruiți să facem,
ceea ce am fost învățați, lucrurile pentru care ne-am născut.
Fără să luăm prizonieri ! Fără să le arătăm milă !
E un început foarte bun !
Îmi era teamă că nu vei veni.
- Îmi pare rău, fiul meu... - Face ce fac copiii cel mai bine.
Te rog, nu-ți cere iertare.
Fiul tău va începe agogia anul viitor.
Întotdeauna e greu, pentru o mamă de spartan.
Da, va fi greu. Dar va fi și necesar.
Vei vorbi în fața consiliului peste două zile.
Soțul meu nu mai are două zile la dispoziție.
Gândește-te la cele două zile ca la un dar.
Nu-i niciun secret. Theron vrea ceea ce controlezi tu.
Vocea lui trebuie s-o amuțești.
Fă-l aliatul tău și vei obține victoria.
Mulțumesc. Ești înțelept și bun.
Uite-o pe mama ta.
Ar trebui să ai mai multă grijă de el, într-o zi va fi rege.
Ar fi păcat ca el sau frumoasa lui mamă să pățească ceva.
Tovarășii noștri greci vor să lupte cu persanii.
Bine. Am pentru ei un lucru pe care cred că-l pot îndeplini.
Spune-i lui Daxos că vreau ca el și 20 dintre cei mai buni,
mai nerăbdători și mai treji oameni ai lui
să fie gata pentru atacul următor.
Rege Leonidas...
- Stelios, răsuflă, băiete. - Da, stăpâne.
Persanii se apropie.
Un grup mic. Prea mic pentru un atac.
- Căpitane, te las la comandă. - Dar, stăpâne...
Stai liniștit, prietene.
Dacă mă vor ucide, toată Sparta va porni la război.
Roagă-te să facă o asemenea prostie. Roagă-te să avem norocul ăsta.
În plus...
Nu avem niciun motiv pentru care să nu fim civilizați, nu ?
Niciunul, domnule.
Dă-mi voie să ghicesc. Tu trebuie să fii Xerxes.
Vino, Leonidas. Hai să ne înțelegem.
Ar fi o pierdere regretabilă, ar fi o nebunie ca tu,
un rege curajos și războinicii tăi bravi
să piară din cauza unei simple neînțelegeri.
Culturile noastre ar putea împărtăși multe.
N-ai observat ? Am împărtășit multe obiceiuri dimineață.
Tribul vostru e fascinant.
Chiar și acum, ești sfidător,
în fața cuceririi și în prezența unui zeu.
Nu-i înțelept să mă înfrunți, Leonidas.
Imaginează-ți ce soartă groaznică îi așteaptă pe dușmanii mei,
dacă mi-aș ucide cu bucurie
pe oricare dintre proprii oameni pentru victorie.
lar eu aș muri pentru oricare dintre ai mei.
Voi, grecii, vă mândriți cu logica voastră.
Te sfătuiesc s-o folosești.
Gândește-te la pământul tău frumos, pe care îl aperi atât de aprig.
Imaginează-ți-l ars la porunca mea.
Gândește-te la soarta femeilor voastre.
E limpede că nu le cunoști pe femeile noastre.
Aș fi putut la fel de bine să le conduc pe ele în luptă,
la ce-am văzut aici.
Ai mulți sclavi, Xerxes, dar puțini războinici.
Nu peste mult timp,
se vor teme mai mult de sulițele mele decât de biciurile tale.
Nu de bici se tem ei, ci de puterile mele divine.
Dar eu sunt un zeu generos. Pot să te fac bogat peste măsură.
O să te pun rege peste întreaga Grecie.
Îmi vei purta stindardul de luptă în inima Europei.
Rivalii tăi atenieni vor îngenunchea la picioarele tale,
dacă tu vei îngenunchea în fața mea.
Ești la fel de generos pe cât ești de divin, rege al regilor.
Numai un nebun ar putea refuza o asemenea ofertă.
Dar ideea îngenuncheatului e...
După ce i-am ucis pe toți acei oameni ai tăi,
am rămas cu dureri în picior,
așa că mi-e destul de greu să îngenunchez.
Sacrificiul tău va fi lipsit de glorie.
Voi șterge chiar și amintirea Spartei din cronici.
Toate pergamentele grecești vor fi arse.
Tuturor istoricilor greci și tuturor scribilor
li se vor scoate ochii și li se va tăia limba.
Simpla rostire a numelui Spartei sau al lui Leonidas
va fi pedepsită cu moartea.
Lumea nu va ști că ai existat.
Lumea va ști că oamenii liberi au înfruntat un tiran,
că puțini au stat împotriva multora
și că, înainte ca bătălia asta să se încheie,
chiar și regele-zeu a sângerat.
Ai luptat bine azi, pentru o femeie.
La fel și tu.
Poate că dacă voi fi rănit, vei putea ține pasul cu mine.
Poate că eram atât de în față, încât nici nu mă puteai vedea.
Probabil că-ți ofereai fundul dușmanului.
Invidia nu ți se potrivește, prietene.
Mișcați-vă ! Adunați-i pe persani !
Dacă nu cumva mă înșel, ne așteaptă o noapte sălbatică.
Au făcut voia întunecată a regilor persani timp de 500 de ani.
Au ochii negri ca noaptea.
Colții ascuțiți !
Sunt lipsiți de suflet.
E garda personală a regelui Xerxes. Luptătorii de elită ai persanilor.
Cea mai ucigătoare forță de luptă din întreaga Asie.
Nemuritorii.
Regele-zeu a trădat un defect fatal.
Orgoliul.
E ușor de batjocorit, ușor de păcălit.
Înainte ca rănile și oboseala să-și fi spus cuvântul,
regele nebun a trimis împotriva noastră tot ce are mai bun.
Xerxes a mușcat momeala.
Spartani, împingeți !
Nemuritorii...
Le-am pus numele la încercare.
Tată !
Regele meu...
Arcadieni ! Acum !
La atac ! Arătați-le spartanilor ce putem face !
Haide !
Strigau și blestemau, lovind cu sălbăticie,
mai curând niște bătăuși decât războinici.
Au făcut un haos minunat.
Curajoșii nepricepuți și-au făcut treaba.
Nemuritorii... N-au făcut față încercării regelui nostru.
lar omul care se crede zeu
simte un fior foarte omenesc pe șira spinării.
Pentru regele nostru !
Pentru morții noștri acoperiți de onoare !
Pe cine va îndrăzni Xerxes să trimită în continuare ?
Nimic nu ne poate opri acum !
Chiar și regele își permite să spere la ceva mai mult decât la glorie.
Era o speranță nebună, dar era...
Împotriva hoardelor nesfârșite ale Asiei,
împotriva tuturor șanselor, putem s-o facem.
Putem să ținem Porțile de Foc. Putem câștiga.
Zorii zilei.
Biciul pocnește. Barbarii strigă.
Cei din spate strigă: " Înainte !"
Cei din față strigă: " Înapoi !"
Ochii noștri sunt martori la un spectacol grotesc,
adus aici din cele mai întunecate colțuri ale imperiului lui Xerxes.
Când mușchii au cedat, s-au întors spre magie.
O sută de popoare s-au năpustit asupra noastră, toate oștile Asiei.
Împinși pe acest coridor îngust, numărul lor nu mai însemna nimic.
Au căzut cu sutele.
Le-am trimis trupurile sfârtecate și inimile slabe
înapoi, la picioarele lui Xerxes.
Regele Xerxes nu-i mulțumit de generalii lui.
Îi disciplinează...
Xerxes trimite apoi monștri veniți de la jumătate de lume distanță.
Dar sunt niște fiare neîndemânatice, iar persanii morți sunt alunecoși.
Tot aici ești ?
Cineva trebuie să-ți păzească spatele.
Nu acum, sunt puțin ocupat.
Regrupați-vă !
Astinos ! Fiul meu !
Astinos ! Nu !
Bătălia continuă...
Noi am pierdut puțini oameni,
dar toți cei căzuți sunt prieteni sau frați.
După ce vede trupul fără de cap al fiului său, căpitanul rupe rândurile.
O ia razna, îmbătat de sânge.
Strigătele de durere ale căpitanului, după pierderea fiului său,
sunt mai înfricoșătoare
decât cele mai puternice bătăi de tobe de luptă.
E nevoie de trei oameni ca să fie adus înapoi, printre noi.
Victoria-i a noastră.
Nu se-aud cântece.
Zeii au fost nemiloși când te-au făcut așa, prieten Efialtes.
Și spartanii au fost nemiloși, când te-au respins.
Dar eu sunt bun.
Tot ce ți-ai putut dori, toată fericirea pe care ți-o poți imagina.
Toate plăcerile pe care compatrioții tăi greci
și zeii tăi falși ți le-au refuzat eu ți le voi da.
Pentru că eu sunt bun.
- Acceptă-mă ca rege și ca zeu. - Da.
Condu-mi ostașii pe cărarea ascunsă
care ajunge în spatele spartanilor blestemați
și bucuria ta va fi fără de sfârșit.
Da ! Vreau totul !
Bogății ! Femei !
Și încă ceva...
Vreau o uniformă.
De acord.
Vei vedea că sunt bun.
Spre deosebire de crudul Leonidas, care ți-a cerut să stai drept,
eu îți cer doar să îngenunchezi.
E o noapte frumoasă.
Da, dar nu te-am chemat aici ca să vorbim nimicuri, Theron.
Fii sigură de asta. Nu te-ai ferit niciodată de mine.
Vrei să-ți ofer ceva de băut ?
E otrăvită ?
Îmi pare rău că te dezamăgesc, dar e doar apă.
Mi s-a spus că s-a hotărât să vorbești în fața consiliului.
Da. Am nevoie de ajutorul tău, pentru a câștiga voturi
ca să trimit armata în nord, la regele nostru.
Parcă văd, amândoi stând alături, eu, politicianul, tu războinica,
vorbind într-un glas.
Dar de ce aș vrea să fac asta ?
Ar dovedi că îți pasă de un rege
care chiar acum luptă pentru apa pe care o bem.
Adevărat. Dar aici e vorba de politică, nu de război.
Leonidas e un idealist.
Cunosc genul tău de oameni prea bine.
Trimiți oamenii la măcel pentru propriul câștig.
Bărbatul tău, regele nostru,
a dus 300 dintre cei mai buni ostași ai noștri la măcel.
A încălcat legile și a plecat fără acordul consiliului.
- Eu sunt realist. - Ești un profitor.
Ești la fel de nebună ca Leonidas
dacă crezi că oamenii nu au un preț pe lumea asta.
Nu toți oamenii sunt creați egali.
Ăsta e codul spartanilor, micuța mea regină.
Îți admir pasiunea.
Dar să nu crezi că tu, o femeie, chiar și o regină,
poate intra în camera de consiliu și să întoarcă mințile unor bărbați.
Sala aceea e a mea, ca și cum aș fi ridicat-o cu mâinile astea !
Te-aș putea ucide chiar acum.
Te vei duce în fața consiliului,
dar vorbele tale vor cădea peste niște urechi surde.
Leonidas nu va primi întăriri și, dacă se va întoarce,
fără ajutorul meu, va fi trimis la ocnă sau mai rău !
- Iubești Sparta ? - Da.
- Și pe regele tău ? - Da.
Bărbatul tău luptă pentru pământul lui, pentru iubirea lui.
Tu ce ai să-mi oferi, în schimbul cuvântului meu
că te voi ajuta să trimiți armata în nord ?
Ce vrea un om realist de la regina lui ?
Cred că știi.
N-o să se termine repede. N-o să-ți placă.
Eu nu sunt regele tău.
Dilios ?
Sper că zgârietura aia nu te-a făcut nevolnic.
Nu, stăpâne. E doar un ochi.
Zeii au fost buni și mi-au mai dat unul.
- Căpitanul meu ? - Blestemă zeii și plânge singur.
Leonidas !
Suntem blestemați, crede-mă. Suntem distruși !
Daxos, liniștește-te.
Un trădător cocoșat i-a dus pe Nemuritorii lui Xerxes
pe cărarea ascunsă din spatele nostru.
Focienii pe care i-ai trimis acolo au fost spulberați fără luptă.
Lupta asta s-a terminat, Leonidas !
Lupta asta se termină când spun eu !
Până dimineață, Nemuritorii ne vor înconjura !
Porțile de Foc vor cădea !
Spartani ! Pregătiți-vă pentru glorie !
Pentru glorie ? Ai înnebunit ? Acum nu mai putem cunoaște gloria !
Nu putem decât să ne retragem sau să ne predăm.
Sau să murim !
O alegere ușoară pentru noi, arcadianule.
Spartanii nu se retrag niciodată. Nu se predau niciodată !
Du-te și dă de veste !
Fiecare grec să știe adevărul !
Fiecare dintre ei să se uite în sufletul său.
Și, dacă tot facem asta, uită-te și în sufletul tău...
Oamenii mei vor pleca odată cu mine.
Zeii să te aibă în pază, Leonidas !
Copii !
Apropiați-vă !
Nu ne retragem, nu ne predăm ! Asta e legea spartană !
Și urmând legea spartană, vom lupta și vom muri !
A început o nouă epocă. O epocă a libertății !
Și toți vor ști că 300 de spartani și-au dat suflarea pentru a o apăra !
Prietene...
Mi-am trăit viața fără regrete, până acum.
Nu regret că fiul meu și-a dat viața pentru țara lui.
Regret că nu i-am spus niciodată cât de mult îl iubesc.
Că a stat alături de mine plin de onoare.
Că el a fost tot ce era mai bun în mine.
Inima mea plânge pierderea ta.
Inima ?
Mi-am umplut inima cu ură !
Bine.
Dilios, vino cu mine.
Da, stăpâne...
Dar sunt pregătit, sunt gata de luptă.
Da, ești unul dintre cei mai buni.
Dar tu ai un alt dar, cum n-are niciun alt spartan.
Vei spune poruncile mele consiliului plin de forță.
Spune-le povestea noastră.
Fie care toți grecii să știe ce s-a întâmplat aici.
Vei avea o poveste măreață de spus. O poveste despre o victorie.
Victorie ?
Da, stăpâne...
- Aveți vreo vorbă... - Pentru regină ?
Niciuna care să poată fi rostită.
Au plecat cu sutele. Au mai rămas doar câțiva.
Unul singur s-a uitat înapoi.
Spartani !
Pregătiți-vă dejunul și mâncați pe placul inimii,
pentru că la noapte vom cina în iad !
Are cuvântul nevestei lui Leonidas, regina Spartei !
- Ce-i asta ? - Nimic.
Am venit în fața voastră nu numai ca regină.
Am venit ca mamă. Am venit ca nevastă.
Am venit la voi ca femeie spartană.
Am venit la voi plină de umilință.
N-am venit aici în numele lui Leonidas.
Faptele lui vorbesc mai tare decât ar putea s-o facă vorbele mele.
Eu am venit aici în numele celor care nu se pot face auziți.
Mame, fiice, tați, fii...
Trei sute de familii care au vărsat sânge pentru libertatea noastră
și pentru principiile pe care a fost ridicată această sală.
Suntem în război !
Trebuie să trimitem toată oastea spartană în ajutorul regelui,
pentru a ne salva nu doar pe noi, ci și pe copiii noștri.
Să trimitem oastea pentru a ne apăra libertatea.
S-o trimitem în numele dreptății. În numele legii și ordinii !
S-o trimitem în numele rațiunii !
Dar, mai important, în numele speranței.
Speranța că un rege și oamenii lui n-au murit în van.
Că vom fi uniți de curajul lor...
Că vom deveni mai puternici prin faptele lor
și că alegerea voastră de azi e pe măsura curajului lor.
Mișcător, grăitor, plin de pasiune.
Dar asta nu schimbă faptul
că soțul tău a adus acest război peste noi.
Te înșeli !
Xerxes l-a adus aici și, înainte, tatăl lui, Darius, la Maraton.
Persanii nu vor afla liniște
până când țara noastră nu va fi lăsată în haos.
Sala asta n-are nevoie de o lecție de istorie, regina mea.
Atunci, ce lecție vrei să lași ? Vrei să le înșir pe toate ?
Onoare, datorie, glorie.
Tu vorbești de onoare, datorie și glorie ?
Și adulterul ?
- Cum îndrăznești ? - Cum îndrăznesc eu ?
Uitați-vă bine la ea. E o șarlatană !
Nu te juca cu sfetnicii din sala asta !
Cu câteva ore în urmă mi te-ai oferit mie.
Dacă aș fi fost mai slab, aș avea și acum parfumul ei pe corpul meu.
- E o insultă ! - Vorbește ipocritul !
N-ai fost plătit la fel pentru a o aduce în fața acestor nobili ?
- E o minciună ! - Adevărat ?
N-a fost el chemat în încăperea regelui,
în patul în care ai încercat
să negociezi și cu mine din răsputeri ?
Păreți uluiți.
O plată în carne, domnilor,
în timp ce bărbatul ei susține anarhia și războiul.
Cuvintele scapă și celui mai viclean, micuța mea regină târfă.
Ce purtări demne de o regină !
Luați-o de-aici
până nu ne îmbolnăvește pe toți cu prezența ei ticăloasă.
N-o să se termine repede.
N-o să-ți placă. Nu sunt regina ta.
Trădătorul !
Leonidas, salutările și felicitările mele !
Ai schimbat dezastrul într-o victorie.
În ciuda aroganței tale nesuferite, regele-zeu a ajuns să admire
curajul și priceperea de războinici ale spartanilor.
Ai fi un aliat puternic.
Gândește-te, Leonidas ! Gândește-te la oamenii tăi !
Te implor !
Ascultă-l pe compatriotul tău grec.
El poate mărturisi generozitatea Celui Divin.
În ciuda insultelor tale, în ciuda blasfemiilor,
Stăpânul Oștilor e pregătit să ierte totul
și, mai mult, să-ți răsplătească munca.
Lupți pentru pământurile tale ? Păstrează-le !
Lupți pentru Sparta ?
Va fi mai puternică și mai bogată ca niciodată.
Lupți pentru domnia ta ?
Vei fi numit regele întregii Grecii
și vei da socoteală doar unicului stăpân al lumii.
Leonidas, victoria ta va fi desăvârșită
dacă vei lăsa armele jos și vei îngenunchea în fața lui Xerxes.
Au trecut mai bine de 30 de ani de la întâlnirea cu lupul,
în iarna rece.
Acum, ca și atunci,
nu frica îl cuprinde, ci doar neastâmpărul.
Conștiința unor lucruri ascunse.
Briza mării sărutându-i sudoarea de pe piept și de pe gât.
Strigătul pescărușilor,
care se plâng chiar și când se hrănesc cu miile de morți.
Respirația ritmată a celor 300 din spatele lui,
gata să moară pentru el într-o clipă.
Toți, pregătiți să moară.
Coiful îl sufocă.
Scutul e prea greu.
Sulița ta.
Tu, de colo ! Efialtes !
Fie să trăiești veșnic !
Leonidas, sulița ta !
Stelios !
Măcelăriți-i !
Coiful îl strângea...
Îi împiedica vederea, iar el trebuia să vadă până departe.
Scutul lui atârna greu, îl stânjenea,
iar ținta lui era departe.
Bătrânii spun că noi, spartanii, ne tragem din însuși Hercule.
Leonidas e o mărturie a strămoșilor noștri.
Răgetul lui e lung și puternic.
Regele meu...
E o onoare să mor alături de tine.
E o onoare să fi trăit alături de tine.
Regina mea !
Soața mea !
Iubirea mea...
"Să nu ne uitați."
Cea mai simplă poruncă pe care o poate da un rege.
"Să țineți minte de ce am murit."
El n-a vrut omagii, cântece,
monumente, poeme de război sau de vitejie.
Dorința lui a fost simplă.
"Să nu ne uitați" , mi-a spus.
Asta a fost speranța lui.
Dacă vreun suflet liber va da peste acel loc în veacurile care vor veni,
fie ca toate vocile noastre
să-i vorbească prin pietrele fără de vârstă.
Du-te și spune-le spartanilor
că aici am căzut noi, spartanii, după legea Spartei.
Regele meu a murit, frații mei au murit...
Acum un an.
Mult timp m-am gândit la vorbele ascunse ale regelui meu.
Timpul a dovedit că a fost înțelept.
Dar de la un grec liber la altul,
s-a dus vorba că Leonidas și cei 300 ai săi,
atât de departe de casă, și-au dat viața nu doar pentru Sparta,
ci și pentru întreaga Grecie și pentru speranța acestei țări.
Acum, aici, pe acest petic aspru de pământ numit Plataea,
hoardele lui Xerxes vor fi spulberate.
Acolo, barbarii se adună cuprinși de teroare,
cu inimile înghețate, știind prea bine ce orori au cunoscut
prin săbiile și sulițele celor trei sute.
Acum ei ai în față 10 000 de spartani și 30 000 de greci liberi.
Dușmanul e doar de trei ori mai numeros decât noi.
Un număr bun pentru orice grec.
În ziua asta vom salva o lume de misticism și tiranie
și vom deschide poarta unui viitor
mai strălucitor decât ne putem imagina.
Mulțumiți-i lui Leonidas și celor trei sute !
Spre victorie !