Dej mi odvahu a sílu vykonat to, oč mě žádáš.
Jak pro tebe, tak pro tvého Otce, Pane náš na kříži, Bohu.
Nevím, proč o to žádáš mě, věrného služebníka.
Nejsem srdce čistého, leč provedu, oč žádáš, Hospodine.
A vynasnažím se otevřít oči dětem národa našeho.
Aby věděly, že to, čehož činí, je špatné.
Odpoledne 1. října 1990
mé dvojče, bratr Thomas
vstoupil do veřejné knihovny v Three Rivers v Connecticutu,
pomodlil se k Bohu a požádal jej, aby přijal oběť,
kterou se mu chystal přinést.
A odpusť nám naše viny, jako i my odpouštíme našim viníkům.
A neuveď nás v pokušení, ale zbav nás od zlého.
Pokud se neztišíte, okamžitě opusťte knihovnu.
Svádí-li tě pravé oko, vyrvi je a odhoď pryč.
Svádí-li tě pravá ruka, usekni ji a odhoď pryč.
Neb je lepší, aby zahynul jen jeden tvůj úd.
S Thomasem jsme spolu strávili den předtím několik hodin.
O nedělích jsem ho vyzvedával z práce
v Settleově pavilonu státní nemocnice.
Na večeři musel být zpátky v pečovatelském domě.
Tímto krokem Spojené státy vyznačují čáru do písku...
Co si dáš k jídlu? Na co máš chuť?
Těžařský společnosti. Amerika. Pokoušíme osud, Dominicku.
Rochníme si v mamonu a duchovní špíně...
A teď nám přistál účet. Je načase splatit dluh.
Co tvůj stánek s kávou? Jak jdou kšefty?
Vraždíme lidi kvůli levný naftě. Jak to chceme omlouvat?
Jak to jde v práci?
Jak odvrátíme boží trest...
když si nevážíme života?
To nevím, bráško. Co si dáš k jídlu?
Vybrali jste si něco k jídlu?
Nemůžeš uctívat Boha i prachy, Kristin.
Amerika se zadusí vlastní krví.
Poprosím vás o cheeseburger. Bez hranolek, se salátem.
-Co si dáš ty? -Já chci párky. Párky.
-Párky. -Dobrá. Ovšem.
Díky.
A díky, že jsi tak bezva brácha.
Neb je lepší, aby zahynul jen jeden tvůj úd,
než aby celé tvé tělo přišlo do pekla!
-Jste Dominick? -To budu já.
Důrazně odmítá si nechat tu ruku znovu přišít.
Ta jeho zatvrzelost mě až ohromuje.
Většina lidí by to bolestí nedotáhla do konce.
Proboha...
Co jsi to provedl?
-Byla to oběť. -Podepište nám to.
-Co je to? -Souhlas se zákrokem.
Ne.
S vaším svolením se mu pokusíme ruku přišít...
Ne. Pak si ji uříznu znovu. Říkám, že je to oběť!
Vím, co dělám. A udělal jsem to z vlastní vůle.
Přijdeš o ruku!
Když ho na pár dní přikurtujeme, šance, že se nervy obnoví, žije.
Nejste žádnej spasitel. Nemáte páru, co je to přinést oběť!
Dominicku, byl to duchovní čin. Učinil jsem ho z vlastní vůle!
Tak podepíšete nám to?
Aspoň pro jednou se za mě postav. Nic víc nechci.
-Podepište ten formulář, prosím. -Dejte mi chvilku.
Musíš se mě zastat! Jinak to nešlo! Ne!
Nechte mě! Ne! Postav se za mě! Dominicku! Prosím!
Zastaň se mě! Jsem při smyslech! Ne!
Je to můj život! Já vím, co dělám!
Dominicku! Zastaň se mě!
Dominicku! Zastaň se mě! Ne!
-Pusťte se. Nic vám neděláme. -Budete v pořádku.
Dominicku!
-Uklidněte se, prosím. -Dominicku!
Ne.
-Ne? -Ne.
-Slyšíte, co říká? -Děkuju.
Jeho ruka, jeho rozhodnutí. Ne.
-Děkuju. -Prostě ne a basta.
-Dobrá. -Díky, Domi.
I mamka by ti poděkovala.
BLUDNÉ KRUHY 1. díl
JEDNOVAJEČNÁ DVOJČATA ROZDĚLIL NOVÝ ROK
V den, kdy jsme se narodili, jsme se dostali na titulku.
Narozeni 31. prosince 1949,
respektive 1. ledna 1950.
Šest minut po sobě, oba však v jiném roce.
V novinách by se o nás ani čárkou nezmínili,
kdybychom se nenarodili na Nový rok.
U nás doma na Hollyhock Avenue 68
jsme přes den museli chodit po špičkách,
dokud hodiny neukázaly půl osmou večer,
kdy náš otčím Ray odcházel do práce.
Thomasi, lokty ze stolu.
-Rayi... -Hleď si svýho, Susie Q.
Nerozmazluj ho. Nic mu není.
Dojez večeři, broučku.
A nechci vidět slzičky.
Skousni to.
Jen to dojez.
-Nenávidím ho. -Jenom se zlobíš, Dominicku.
-Děti neumí nenávidět svého otce. -Není to můj otec.
Ale ano, Dominicku, je...
Je to tvůj otec.
A záleží mu na vás obou. Stará se o naši rodinu.
Kde mám skutečnýho tátu? Natáhnul bačkory?
Řekni mi to.
-Kde je, mami? -Koukej už spát.
Nebuď opičáček.
-Jak chceš. -Co to děláš? Koukej si lehnout.
Chce se ti na záchod?
-Ne! -Tak co vyvádíš?
Půjdu ven.
Celý život jsem si představoval,
jak mi můj otec konečně vstoupí do života.
Dávám ti deset minut. Potom naklušeš zpátky domů.
Vysnil jsem si kovboje,
piloty, kteří nouzově přistáli uprostřed Hollyhock Avenue,
seskočili z letadla a zachránili nás před Rayem.
Záškodníkem, který se oženil s mámou a vetřel se nám do domu.
Ať už byl kýmkoliv, máma si to tajemství střežila. A žila s ním.
Pohřbila ho.
Pohřbila ho v hloubi duše až do konce života.
Tak jako my všichni.
A pak přišel srpen roku 1986.
Tři roky předtím, než Thomas vešel do té knihovny,
si máma nahmatala bulku v levém prsu.
Museli jí ho vzít.
Týden nato se dozvěděla, že rakovina metastázovala.
Onkolog jí oznámil, že s trochou štěstí a agresivní léčbou
jí dává zhruba šest až devět měsíců.
Jak jako šest až devět měsíců?
Můj otčím, bratr i já jsme se vypořádávali po svém
s pocity ohledně máminy nemoci, bolesti a rozsudku smrti.
Všichni jsme se jí chtěli odvděčit svým vlastním způsobem.
Thomas hodiny sestavoval, lepil a potíral šelakem
svou takzvanou "mišmašovou koláž".
Otčím se rozhodl, že opráší matčino zašlé album.
Ovšem můj projekt byl nejambicióznější ze všech.
Rozhodl jsem se přestavět její kuchyň z 50. let.
Tím jsem jí chtěl dokázat, že ji miluji nejvíc ze všech.
Ahoj, mami.
Že jen já chápu rodinné prokletí.
Dělám pro tebe kuchyni.
To, které jí přineslo vznětlivého manžela,
syna schizofrenika... a nakonec i zákeřného raka.
Mami, našel jsem poznámky na zdi. Nejspíš po dědovi.
Jo, to psal Papa.
Mami? Co je s tebou?
Ale nic. Nenech se rušit od práce.
Co je? Nechceš snad novou kuchyň?
Všichni se můžete přetrhnout. Nepřeháníte to?
Dominicku, jestli mi chceš něco dát, stačí drobnost.
-Fakt skvělý... -Nebuď zatrpklý, hochu.
Posaď se ke mně. Chci ti něco ukázat.
Čekala jsem na tu správnou chvíli.
Proč jen musíš být nemocná?
-Co to máš? -Něco pro tebe.
-Mami... -No tak.
Copak?
Proč jsi k té piksle přilepila klíček?
Abys ho neztratil.
To je roztomilý.
Co je to?
Mami...
Mami, co to je? Je to v italštině.
Kniha o mém otci. Jeho životní příběh.
Ty jsi ji četla?
Co jsem italsky uměla, jsem už zapomněla.
Vidím tu jeho jméno, ale co se tu píše dál?
Stojí tam: "Příběh Domenica Onofria Tempesty,"
"význačného muže ze skromných poměrů."
Očividně měl o sobě dost vysoké mínění, viď? Pane jo...
Kéž bych ho poznal.
Znal se i s naším otcem?
Není mi moc dobře. Měla bych si lehnout.
Proč si o tom nepromluvíme?
-Dovedeš mě nahoru? -Po tom všem, mami...
Pomůžeš mi, broučku?
Pomalu, mami.
Lehni si, ať si odpočineš.
Mám tě rád.
Ano, dále!
-Nedra Franková? -Ano, já jsem Nedra.
Zdravím, volal jsem vám. Dominick Birdsey.
Mluvili jsme o dědově rukopisu.
-Chtěl bych ho nechat přeložit. -Zajímavé.
Je to dědův příběh.
Pane jo, tenhle papír jsem léta neviděla. Fajn, tak dobrá.
Vypadá to na běžnou italštinu...
s nářečím sicilských venkovanů.
Chcete asi hrubý odhad, že? Řekněme osm dolarů za stránku.
Případně víc, když bude třeba připsat poznámky k překladu.
A vězte, že budou třeba.
Takže o kolik navíc?
Netuším. O pět dolarů? Možná o osm.
Záleží samozřejmě na délce textu poznámek.
Víte, já jazyk studuji.
Berte to tak, že byste přišel za akademickým malířem,
zda by vám nevymaloval pokoj.
Snad se chápeme...
A jak dlouho vám to tak zabere?
Měsíc. Možná i dva. Záleží na mém otrockém rozvrhu.
Budu chtít 400 dolarů předem.
Máte propisku?
Prosím.
Děkuji moc, Morgane.
Čekala jsem, že mě zkusíte oblbnout svým šarmem.
Tak trochu mě takříkajíc...
vzít na hůl, víte...?
Kde je Thomas?
-Tady dole? -Promiň, mami. Nebylo mu dobře.
-Chci zpátky domů. -Mami, tady to máš lepší.
-Postarají se tu o tebe. -Já chci domů.
Dobrá.
Nedro, tady Dominick Birdsey.
Pardon, nechci otravovat, ale už je to pár týdnů, víte?
-Opravdu? - Jo.
To víte, dělám snad 500 věcí najednou. A vy se máte?
Pardon. Vím, že máte práce dost, ale máma je na tom špatně.
Chtěl jsem jí dát ten rukopis přečíst, ještě než...
Čirou náhodou nad ním zrovna sedím.
Musím říct, že se tím bavím. Rozhodla jsem se, že tam nechám
pár italských slůvek a frází, ať si vychutnáte tu hudbu.
-Hudbu? -To si pište.
Italština je tak zvukomalebný jazyk.
Víte, to je vedlejší. Teď mi upřímně jde hlavně o tu angličtinu.
-Chápete? -Nebojte. Ta je tam hlavní.
Jasně. Poslyšte...
Jaký je?
-Jak to myslíte? -Víte, napadlo mě...
když jste nad tím strávila tolik času, trochu jste dědu poznala.
Jak byste ho popsala? Jaký je?
Víte, překladatel musí zůstat za všech okolností nestranný.
Taková emocionální reakce by mohla narušit mou integritu...
Jasně. A vážně se nemůžete aspoň kvůli mně
výjimečně podělit o svou emocionální reakci?
Nemůžu ho vystát. Je to... hnusný šovinistický prase, víte?
Navíc trpí narcismem.
Nechápu, pro koho tyhle své memoáry vůbec psal.
A pak je tu vztah k jeho dceři... To je...
-Jak bych to...? -Co s ním?
Mít děti já, nikdy bych ho k nim nepustila, chápete?
Tak vám děkuju. Nashle.
-Pro vás jsem na telefonu vždycky. - Díky.
Jdeme, pojď. Pozdravíme mamku a potom...
Počkej, támhle je. Tak pojď.
Co zas? Co je s tebou?
Jdeme za mamkou. Ty za ní snad nechceš?
Ptala se po tobě. Thomasi, tak dělej.
Říkals, že mě vezmeš do Mekáče.
Jak chceš, tak si tu zůstaň.
Co je to do hajzlu s tebou, sakra?
Dochází ti vůbec, jak sobecky ses tam zachoval?
Máma jenom chtěla, aby sis s ní poseděl.
-Pojedeme do toho Mekáče? -Ne!
Tobě to furt nedochází, vole? Vyndej si laskavě hlavu z prdele!
Krucifix, uvědom si, že ti umírá máma!
Parchante sobeckej! Vylez!
Polez zpátky! Polez zpátky, říkám!
Zastavím a uvidíš to čóro!
Ne! Ne!
Pojď sem. Hej! Sakra, co to děláš?!
Thomasi!
Thomasi! Thomasi.
Thomasi...
Promiň mi to. Omlouvám se ti.
Brácho, takhle mě vyděsit... Tak pojď. Omlouvám se.
Pojedeme do Mekáče, jo? Dobře?
Podej mi ruku.
Promiň, že jsem na tebe ječel. Vážně. Moc mě to mrzí. Pojď.
A když zavoláte hned, dostanete dva jen za 9 dolarů a 99 centů!
Tak fajn, Leo. Už se dívám.
Jak víš, že poběží? To snad v programu není, ne?
Teď už by měla jít. To bude ona.
Krabí nožky. Nejspíš už jste zapomněli, jak se jedí, že?
U Landlubbers vás rádi zaučíme.
-To je ono. -Čemu se tlemíš?
V telce vypadáš úplně jinak.
To víš, přidali mi pár let, abych zfotrovatěl.
Hraju fotříka z lidu. To je role.
Leo!
Už víte, kam se vydat.
Landlubbers. Krabí nožky každý den. Dosyta.
-Ne, fakt, čemu se směješ? -Prostě je to vtipný! Paráda!
Buď upřímnej. Fakt to bylo dobrý?
Jasně, to se ví. Hrál jsi skvěle.
Hotovej Brando šmrnclej De Nirem se špetkou Barneyho Fifea.
Ty vole, nehraju ve hře od Shakespeara, ale v reklamě.
Ale houby, je to umělecký dílo.
Myslím to vážně. Vydrž chvilku. No fakt! Ne, ne, ne.
I Bruce Willise objevili za barem. Dej mi chvilku.
Jen si utahuj...
-Dobrý večer. -Zdravím.
Co tu...? Leo, někoho tu mám, musím končit.
Už bylo taky načase.
Hele, nech si to...
Počkej, technická otázka. Je to šťabajzna?
Sbohem! Dobrej, to už to máte?
Cože? Ne, to je moje disertačka.
Někdo se mi vloupal do bytu, dá-li se tomu tak říkat,
tak ji teď radši tahám všude s sebou.
Ale na tom rukopisu od vás dělám den co den.
A odkud víte, kde bydlím?
-Proč? Je to snad přísně tajné? -Ne, jenom se...
-Mohla bych dál? -Ano, jistě.
Když jinak nedáte... Měl jste ji na šeku.
Na přední straně je adresa.
Jela jsem zrovna kolem a říkám si: "Jé, hele, Hillyndale."
Nejspíš mi to utkvělo.
Někdo se zřejmě snažil o historicky znějící rádoby britský název.
A od našeho posledního hovoru jsem s vámi chtěla mluvit.
To, jak jste mi řekl... a dávám vám za pravdu...
že jsem málo emocionální...
a že kvůli tomu nedokážu nasát ducha knihy.
Dost jsem nad tím přemýšlela, víte?
A... říkal jste, že ten překlad chcete pro maminku, že?
Má vůbec ponětí, co v tom rukopisu stojí?
Nejspíš ne.
Říkám si, že než ho své mamince hodláte dát,
měl byste si ho přečíst, víte?
-Jasně, chápu. -Dobře.
Už se blížíte ke konci?
-Ano. Pomalu finišuji, akorát... -Finišujete?
-Ano. Můžu o něco poprosit? -O co?
-Netlačte na mě, prosím. -Ovšem.
Protože pod tlakem se mi fakt blbě pracuje, znáte to?
Neměl byste tu něco k pití?
Měl. Buď pivo, nebo vodu.
Pivo bych si dala. Díky, pivo by bodlo.
Tak tady žijete?
Panečku...
-Co vůbec děláte, Dominicku? -Maluju domy.
Malíř domů. Dokonalé.
Musíte mít pořádnou páru.
Trochu.
Solženicyn?
Myslela jste, že takový křupan musí číst brak?
Mickeyho Spillanea? Hustler?
Ale ne. Jsem ohromena.
Zřejmě se ve vás skrývá víc, než se zdá.
Tenhle týden byl peklo. To mi bodlo. Dostanu i najíst,
nebo mě máte v plánu jen opít a vykopnout?
Inu, pokud nejste na cereálie nebo kuřecí vývar,
nemám vám moc co nabídnout.
A co si objednat pizzu?
Společnost je v šíleném úpadku. Lidi jsou úplně otupělí.
Proto nám přivezli debilní salámovku, i když jsem řekla "sýr"!
Kdo to je?
Moje žena.
Počkat, jste ženatej?
Pardon, rozvedený. To je Dessa.
Dessa. A Dessa se živí čím?
Pracuje v keramické dílně... s novým přítelem.
Hm, fascinující. Můj bývalej chlap, nějakej Todd...
Představ si, že se vdáš za markýze de Sade,
akorát jeho brala jen ta bolest.
Takže markýz de Todd?
To jsi dal takhle spatra? Já se picnu.
Nebo... Todd de Sade.
Poslyš, venku je bouřka, nechceš hodit domů?
Mám pohon na všechny čtyři a ty máš trošku upito.
Posloucháš se vůbec? To byla učebnicová hláška.
"Hodím tě domů svou károu." Je velká? Silná? Macatá?
No, je to fordovka.
A co mě čeká? "Jejda! To je smůla."
Měla bych lepší návrh. Co kdybychom si pustili muziku?
V klidu, já to zmáknu. Nejsem takový střevo, co se techniky týče.
Jo, tuhle žeru!
Tipoval bych tě spíš na milovnici klasiky.
Tak šup!
Trsneme si!
Dome, pojď si trsnout! Nenech mě v tom samotnou.
Líbí se ti to?
Co je s tebou? Co...?
Ne, nebreč. V pohodě? Dobrý?
Co je? Čemu se...?
To budou jen nervy, víš?
Z čeho bys byl nervózní? Proč se směješ?
-Nevím. Akorát... -Povídej.
Holt je to už... Vyšel jsem ze cviku. To je trapas...
Nedro? Všechno dobrý?
Počkej, co je? Zabouchla ses?
-Zamknul jsi mě tu?! -Proč bych tě zamykal?
Tohle tě rajcuje? Co si myslíš, ty neandertálče zasranej?!
Říkám ti, že to bylo z nervů. Jsem čerstvě po rozvodu...
Radši mlč! Nemám paničce zavolat?
Schválně, co řekne na to, že jsi mě tady obtěžoval.
-Prasáku jeden... -No tak počkat.
Já že jsem tě obtěžoval? Sama ses na mě vrhla.
Kvůli tobě jsem se ti natřásala v obýváku!
Tohle já nikdy nedělám!
Já jsem taková...
Ještě jsem ti nabízel odvoz. Chtěl jsem po tobě
akorát předraženej překlad! Tohle všechno bylo z tvojí vůle!
Hovno předraženej!
Víš vůbec, proč se nikdy před nikým neotevřu?!
Musím hrát šarádu kvůli zkurvenýmu systému
plnýmu chlapů jako ty, hajzle!
Počkej! Kam letíš?
Chápu, že ti jebe v hlavě!
Vyrůstat s takovým dědou muselo být peklo jako s Mussolinim!
Zavolám ti taxíka. Jseš namol!
Sám jseš namol!
Tak tě aspoň odvezu.
-Naser si! -Tobě vážně hráblo.
Počkej tu na taxíka. Zavolám ti ho.
-Drž tam hubu, kurva! -Jen si ječ, ale řídit...
Strč si ruku do prdele a mlč!
Zapni si světla! Pusť si světla!
Dále.
-Nazdar. Jak se vede? -Dobrej.
Poslyš...
Kam se poděla Nedra?
Prý se odhlásila z postgraduálu.
-Z osobních důvodů. -Aha.
Nerada to říkám, ale není na tom dobře.
Pokud byste se s ní chtěli ještě v klidu rozloučit,
neměli byste moc otálet.
-Thomasi? -To jsem já, Dominick.
-Thomas ti posílá pusu. -Jak se mu vede?
Neboj, má se skvěle. Akorát toho na něj bylo dneska moc.
-Nenastydnul se? -Však víš, jak to s ním chodí.
-Ne... -Promiň, broučku. Odpustíš mi to?
Co myslíš? Nemáš se za co omlouvat.
Jsi skvělá máma.
-Vždycky jsi byla. -Copak to vidím?
-Ale nic. -Nepovídej.
-Všechno v pořádku? -Všechno.
-Všechno. Nic mi... -Jsi moje skála. Dáváš mi sílu.
-Největší sílu máš ty, mami. -Nemám...
Ale máš. Musela jsi být silná kvůli nám.
Jsi mou skálou, co ses narodil.
Postarej se o Thomase.
Postarej se o bratříčka. Postarej se o něj.
-Samozřejmě. -Postaráš se?
Slib mi to.
Slib mi to, Dominicku.
Slibuju. Přísahám Bohu. Slibuju, mami.
-Broučku, nač ty slzičky? -Postarám se o něj.
Postarám se o něj.
Nazdárek. Jak se vede?
Musím ti něco říct, Thomasi.
Mamka včera umřela.
Můžu si vzít zpátky svou koláž?
Dostaneš ji. Neboj.
Mrzí mě to, bráško.
Nemůžeš za to, Dominicku.
To Bůh.
Sebrala mi můj rukopis. Můj majetek, který jsem vám svěřil.
-Ne, ne, ne... -Svěřil jsem vám ho...
Na překladu jste se dohodl s ní... Poslouchejte.
Pracuje u vás.
Univerzita s tím nemá nic společného.
-Byla to vaše zaměstnankyně. -Ano.
Dal jsem jí ho, když tu pracovala.
Stačí mi, když mě s ní spojíte. Nic víc nechci.
Telefonní číslo ani adresu vám dát nemohu.
Tak víte co? Chci mluvit s vedoucím. Haló?
-Vedoucí jsem tu já. -Vy tomu tady velíte? Jak jinak.
-Dejte si odchod! -Milerád. Už jsem na odchodu.
Během tří let od matčiny smrti
se Thomas pozvolna poddával své nemoci.
A pak nadešel onen den, kdy vešel do knihovny v Three Rivers,
kde vykonal svou oběť.
Musel jsem tu novinu sdělit otčímovi,
když se vrátil z výletu na rybách.
Co udělal?
S tím klukem byl vždycky kříž.
Kdyby ho tehdy ve všem furt neomlouvala.
S tebou to bylo jiný. Ty ses o sebe postaral.
Vzpomínám si, jak jste oba začali hrát baseball.
Když jsem vás sledoval, byli jste jako den a noc.
Kdyby mě ho nechala vychovat, jak se sluší a patří,
než aby se ho furt zastávala, pak by...
pak by možná nedopadnul tak, jak dopadnul.
Rayi, trpí paranoidní schizofrenií
kvůli biochemii a předním mozkovým lalokům
a všemu možnýmu, co s námi tenkrát doktor Reynolds probíral.
-Máma za nic nemůže. -To přece netvrdím.
Udělala pro vás oba to nejlepší. To si pamatuj!
KVALITNÍ KERAMIKA
Ty nejdeš?
Pokoj 422. Za chvilku tam přijdu.
Dobře.
Ahoj, Sadie. Nazdárek. Poznáváš mě?
Ahoj. Jak se máš?
-Bože můj. -Pojď sem.
Co se to do hajzlu stalo?
Jak se držíš? Muselo tě to...
Co ti budu povídat? Snažím se.
Ale asi chápeš, že nic moc.
Z bráchy je pošuk Ameriky.
Jo, v televizi o ničem jiném nemluví.
Asi si nedají jen tak pokoj, co?
Ne. Včera volali z Enquireru.
Nabízeli mi tři stovky, když jim pošlu jeho aktuální fotku.
Litra, když ho blejsknu bez ruky. Bože...
Joy chtěla, ať na to kejvnu.
Zvědavost lidem nedá spát.
Ať se jdou všichni zvědavci vysrat.
Koukám, že voříšci mají pěkně tuhý kořínek.
-Už je to stará dáma. -Jo, táhne to pěkně dlouho.
-Chceš ji pozdravit? -Díky.
Vstávat, stařenko. Pamatuješ na páníčka?
Pamatuješ, viď?
Jak se má sestra?
Ale jo, dobře. Nenudí se.
Leo jí ještě nepřivedl do blázince?
Nemá k tomu daleko. Jo, Leo...
Vtipný, viď?
Všichni si mysleli, že jestli to někomu vydrží, tak nám.
Jo, vtipný...
Pěkný fáro. "Kvalitní keramika".
"Řemeslná keramická dílna". Pěkný.
-Je Danovo. -Jo, to mi došlo.
Jasně.
Proč brečíš?
Co jsem to zaslechla, myslím na vaši matku.
Jak by to chudáka zničilo.
Dík, že jsi přišla.
-I když jsi nemusela. -Já vím.
-Nemáš k nám žádný závazky. -Sama jsem chtěla.
Mám tvého bratra ráda.
Jsi vůbec normální? Zrovna teď?
Promiň...
Promiň.
-Počkej. -Neřeš to.
Promiň.
Neřeš to. V pohodě.
S LÁSKOU DESSA S DANEM
Byl jsi vůbec za ním?
Proč ne?
Ani nevím. Prostě jsem si to rozmyslel.
Padáme odsud. A hlavně to laskavě nehroť.
Mluvil jsi s Dessou? Byla na návštěvě.
Půjdeš dál? Udělám ti sendvič.
Ne, díky. Musím se vrátit do špitálu.
Večer ho převážejí.
Dome! Počkej!
-Co je? -Něco mi řekni.
Proč mu aspoň tu ruku nezkusili zase přidělat?
Nestačí, že je mentálně postiženej. Teď je i kripl. Proč?
Šance, že by mu ji zachránili, byla pade na pade.
A kdyby to nevyšlo, chodil by do smrti s mrtvou rukou.
Ale hlavně jsi u toho ani nebyl, Rayi.
Poprvé za 20 let mohl o něčem rozhodnout. Co jsem měl dělat?
Jo, jasně, hrdinu to z něj nedělá,
ale bylo to jeho rozhodnutí a jeho ruka.
Dobrej.
-Co se děje? -Kam se ženete?
Pán je z rodiny.
Převážíme ho do ústavu.
Jasně, čekám tu na vás celou noc. Jsem jeho bratr.
Thomasi, pánové tě vezmou domů do Settleova.
Všechno dobrý?
-Thomasi, dobrý? -Nastavte nohu.
Můžu se mu aspoň podívat na pahýl?
Ne, to nepůjde, pane. My si poradíme.
No tak, jsou ta pouta vážně nutná?
Nemůžete mu dopřát trochu důstojnosti?
-To je běžný postup. Bude v pořádku. -Chápu, ale nemusíte...
-Je to potenciální násilník. -Násilník?
Protestoval proti válce. Je proti násilí.
-To je váš názor, pane. -Hlavně klid.
Jsem v klidu.
Prezident Bush právě teď odjíždí na nové letiště...
Říkám vám, že Bush by měl toho magora Husajna srovnat.
Stejně jako Reagan tehdy v Grenadě. Ukázat svaly.
Saddámovi dočista mrdlo. Je to psychopat.
Mohli bychom změnit téma, prosím?
Dobrý, bráško?
Přečetl bys mi něco z Bible, Dominicku? Z Knihy žalmů?
Žalmy? Ty byly kde?
Uprostřed. Mezi Knihou Jób a Knihou přísloví.
-Přečti mi žalm 27. -Žalm 27... Už ho mám.
"Hospodin mi sílu dodává, z koho bych měl mít strach?"
"Když se zlovolníci jali pozřít tělo mé,"
"mí sokové, nepřátelé, sami klopýtli a padli."
"Nechť válku proti mně vedou, přece budu doufat."
"Hospodine, vyslyš můj hlas,"
"smiluj se a odpověz mi."
"I kdyby se mě můj otec i matka zřekli,"
"Hospodin se mě vždy ujme."
Dominicku, jak se má Ray?
Ray? Asi dobře. Má se fajn.
-Zlobí se na mě? -Neboj, nezlobí se.
-Proč za mnou nepřišel? -To víš, byl na cestách.
Zrovna dneska se vrátil z ryb.
Možná včera. Nebo už předevčírem. Sám nevím.
Tenhle týden je tak na draka, že už mi dny splývají.
-Je na draka kvůli mně? -Ne, ne, nemyslím kvůli tobě.
-Zlobí se na mě. -Ale nezlobí.
Zlobí se na mě.
Počkat. Přejeli jste to.
Otočte to. Musíte se otočit.
Nejedeme do Settleova.
A kam, když ne do Settleova? Má tam stánek s kafem.
A prodává noviny.
O žádným stánku nic nevím.
Máme příkaz k převozu do Hatchova forenzního institutu.
-Do Hatchova ne! Dominicku! -Kam?
Tam ne! Tam mě zabijou! Ne!
Dominicku, uklidněte si bratra.
Hlavně v klidu. Já to vyřídím.
-Poslouchejte, to musí být omyl. -Žádný omyl.
Můžete ho vzít do Settleova?
Znám se tam s zřízenci. Zavolají jeho doktorovi.
Žádný takový, příkaz je příkaz.
A už mi začínáte lézt na nervy.
Někdo musí uvařit kafe. Někdo musí jít rozměnit.
A nikdo nesmí číst Ahamedův Wall Street Journal!
Můžeš být zticha? Nech mě to zařídit!
-Musím čůrat. -V pořádku.
Klid. Za chvilku jsme tam.
-Chlape, máte bráchu? -Jo, čtyři.
Tak to musíte pochopit. Dejte na zdravý rozum. Pět minut.
Nic víc nechci. Buďme lidi.
Co to zkoušíte? Nesahejte na mě!
Nikdy nechytejte policajta za ruku, rozumíme si?
-Je to jasný? -Ano.
Vážně potřebuju na záchod. Mají tady záchody?
Už ani slovo. Jdeme, už toho mám dost.
Jak s malými dětmi. Odchod.
Dominicku, buďte od té lásky.
Nechte je, ať ho v klidu přijmou.
-Jak se vede? -Dobrý den.
Prosím, vážně musím na záchod. Chce se mi celou cestu.
-Kdo je tohle? -Jsem jeho bratr. Poslyšte...
Tohle je nějaké nedorozumění. Bratr patří do Settleova.
Pan Birdsey byl u pacienta, když jsme přijeli,
a ten si ho vyžádal u převozu.
Vzali jsme ho s sebou, aby se moc nevzpouzel.
Proč by se vzpouzel? V životě nikomu neublížil.
I Bambi je vzpurnější než on.
Stačí, když zavoláte jeho lékaři. Všechno se vysvětlí.
Prodávám v Settleově pavilonu kávu.
Ráno tam se mnou počítají.
Můžete zůstat s bratrem, než ho přijmeme,
ale dál vás nepustíme, je to jasné?
Pouze ke stanovišti dozorců.
Co se doktora týče, zavolejte mu ráno. Tak jdeme.
Nemůžete mu zavolat hned? Ušetříte si příjem.
-Prosím, už vážně musím na záchod. -Wilsone, zabzuč mi jedničku.
Dominicku, nechte si poradit.
Čím míň budete pindat, tím líp.
Jenže on sem nepatří. Jsme ve špatném pavilonu.
Přece nebude ve vězení s ostrahou!
Pardon, mohl bych...? Pane, pomohl byste mi?
Zavolejte jeho doktorovi. Willis Ehlers vedle ze Settleova.
Ať vám řekne, že Thomas Birdsey sem k vám nepatří.
Doktor Ehlers v Hatchově neordinuje. Nepracuje tu.
Ano, to se vám snažím vysvětlit.
Doktor Ehlers je ze Settleova, kam měli bratra převézt.
Říkám, že sem nepatří. Můžete mu cinknout?
Určitě bude v adresáři. Klidně ho vzbuďte, pochopí to.
Tady stojí, že byl přemístěn.
Jak jako přemístěn? Kdo ho přemístil?
Tuto informaci vám sdělit nemohu.
-Promiňte? -Ošetřující lékař se s vámi spojí.
Případně se můžete spojit se sociální službou.
Znáte doktora Ahameda?
To je ředitel celého nemocničního komplexu.
A budete mít pěkný malér, jestli ráno v kanceláři
nebude mít svůj Wall Street Journal a oblíbený muffin!
Nechtěl bych být ve vaší kůži, až zjistí,
že jste mě tu drželi proti mé vůli!
-V pořádku. -Ale no tak...
-Co se stalo? -Promiň, Dominicku.
Už jsem to nevydržel. Říkal jsem, že musím.
To nic, bráško, nic se nestalo.
Tak naposledy. Nehnu se odsud, dokud ho nepřevezete.
A to bude ještě dneska. Tak koukejte zavolat jeho doktorovi!
-Nekřičte tu, pane. -Doktor Willis Ehlers. Volejte.
Doktory smíme volat jen v akutních případech.
Tohle je sakra akutní! Nenechali jste ho ani vychcat, boha jeho!
A to vám ho tu mám nechat, náckové zasraný?!
-Pane? -Co?
Příbuzní nerozhodují o tom, co je či není akutní případ.
-Od toho máme sestry. -Fajn, zavolejte mi sestru.
Sestry u nás s rodinou pacienta jednat nesmí.
-Tak mi vytočte sociálku. -Máme to potvrzený.
Šup s ním na oddělení. Už mě tady "bratři v triku" nebaví.
-Odchod. -Proč mě nikdo neposlouchá?
Říkám vám, že jde o administrativní omyl.
Bratr patří do Settleova.
To je sice možné, ale dneska už nikam nepojede.
-Nejdřív zítra ráno. -Nemá u vás co dělat!
Do rána s tím nic nezmůžete.
Odvezeme vás zpátky do nemocnice.
Nehnu se odsud, dokud se tohle nevyřeší.
Seženete mi tu sociálku?
Dneska ne.
Musíte si domluvit schůzku, pane.
Haló, Ralphe? Ralph Drinkwater, jsi to ty, viď?
Ralphe, píchnul bys mi s nimi? Vůbec mě nechtějí poslouchat.
-Ralphe! -Poslední varování.
Nehnu se odsud, dokud si nepromluvím se sociálkou.
Nesahej na něj! Opovaž se na něj sáhnout!
-Seženete mi tu sociálku? -Dnes ne.
Počkejte, až se o tom dozví.
-Jdeme, pane. -Zavolejte mi sociálku.
Vy jste od sociálky? Je tu někdo ze sociálky?
Uklidni se, šmejde jeden!
Nehrabej na mě! Určitě si to užíváš, co?
Omakávat chlapy, když je šacuješ, ty úchyle!
-Odveďte ho odsud. -Parchante...
Inspirováno knižním překladem Jany Housarové
České titulky Martin Petřík SDI Media ČR 2020