Tomas ija bili smo u tri države.
U Masačusetsu, Roud Ajlendu i Nju Hempširu.
U četiri, računajući Konektikat.
Za manje od pola sata ući ćemo u novu državu, Njujork.
Zato što smo treći razred i idemo da vidimo Kip slobode.
Mama je rekla da ćemo, kad se budemo vozili trajektom,
videti potpuno isto ono što je deda video kad je došao u SAD 1913.
Mama stalno priča o svom ocu.
Kaže da je bio sjajan čovek, ali ja ga nisam upoznao.
Umro je pre našeg rođenja.
Na pola puta je moj brat krenuo u ve-ce.
Verovatno će sve usmrdeti i svima će se povraćati.
Brat mi sve pokvari.
Već pet minuta je unutra.
Odavno je pustio vodu.
Žao mi ga je. Ljut sam i ponižen.
Klinci gledaju i mene, a ne samo Tomasa.
Braća Berdsi, jednojajčani blizanci retardi.
Smrdi kao da je sve usrano! -Šta se događa?
Šta se događa? Deco, sedite.
Tomas je zaključan u ve-ceu.
Tomase! Smiri se! Slušaj me.
Gurni bravu, stegni je i okreni ulevo.
Vozaču! Možete li da stanete?
Moraš zajedno da pomeriš rezu i ručku.
Smirite se! Prestanite.
Kako se zove? -Tomas.
Tomase, pokušaj istovremeno da pomeriš rezu i ručku ulevo.
Možete li vi da ih razvalite? -Otvara se samo iznutra. -Shvatam.
Zaglavilo se. -Moramo da stignemo na trajekt u 10.45 h.
Pozvaću prevoznika, poslaće majstora.
To može da potraje dva ili tri sata.
Smirite ga. Sedite, autobus kreće.
Propustićemo trajekt!
Svi su razočarani.
Dan je upropašćen.
Idemo na pumpu da zovemo pomoć.
Onda je mudrica Judžin Kavicki došao s idejom.
Neka gurne udesno. -Ali brava ide ulevo.
Ali možda ne zna šta je levo a šta desno. -Dobro.
Tomase, pokušajmo nešto drugo. Gurni bravu udesno.
U suprotnom smeru.
Judžine, zameni mesto s Dominikom.
Hvala. Dominik, dođi da sedneš pored brata.
Jesi li dobro?
Uskoro stižemo.
Tomas se ostatak tog dugog dana sasvim isključio.
Nećemo da propustimo trajekt!
U luci je Tomas rekao da mu je previše frka da ide trajektom.
Morao sam da ostanem s njim i vozačem.
Te večeri sam sanjao da sam zarobljen u maloj mračnoj pećini
Mrkli mrak je. Lupam i dozivam pomoć i konačno nalazim izlaz.
Nego u Kipu slobode.
ZNAM DA JE OVO ISTINA
Fixed by: www.ExYuSubs.com
Buđenje, spavalice.
Nećeš pogoditi ko je zvao juče.
Ko je zvao?
Koni Čang.
Hoće da intervjuiše Tomasa. -Gospode!
Šta je? Kul je.
Prave emisiju o reakcijama ljudi na operaciju Pustinjski štit.
On je i te kako reagovao.
Jedva sam čekala da ti kažem.
Vidi ovo.
Šta? Bože!
Bože, šta je to? -Čuvar me je opalio kolenom u testise
u Tomasovoj bolnici. Neviđeno su nabubrili!
Umirem od bola. -Onda, šta misliš? -Molim?
Šta misliš? -O čemu? O svojim jajima?
O Koni Čang? -Šta s njom? -Moram da joj odgovorim.
Dala sam joj svoj broj na poslu. -Svoj broj na poslu? -Da.
Reci joj da ne može. Ne!
Ozbiljno? -Ozbiljno.
Dobro, ti odlučuješ. Samo... -Šta?
Razgovaraj s njom, bila je ljubazna.
Čujte se telefonom pre nego što odlučiš.
I Ted se slaže. -Ted? Šta se to njega tiče?
Ništa, ali bio je tu kad je zvala.
Kad sam završila razgovor, nismo mogli da verujemo.
Koni Čang s TV-a! -Opa, jebote!
Koni Čang s TV-a!
Ne želim da se taj kreten javlja na telefon, služi mi za posao.
Ne želim da njegov glas predstavlja moj posao.
Razgovaraj s njom, Dominik, stvarno je fina.
Ne sumnjam, zato što baš stvarno želi nešto od mene.
Koni Čang ti neće biti nova najbolja drugarica. -Znam.
Ne zanima me to, imam svojih problema, kao što vidiš.
Ne želim medijski cirkus oko naše kuće.
Manipuliše tobom. -Nisam glupa.
Mislio ti to ili ne. -Nemoj, jebote.
Iskreno bih volela da se brineš za mene kao što se brineš za njega.
Isuse Hriste!
To bi bilo baš lepo iznenađenje, da se dečko brine za mene.
Ali ništa od toga, zar ne? Zato što nisam luda.
O tome bi se dalo raspravljati.
Jebi se! -Nemoj tako, ne sada.
Prikoči malo.
Izvini. Ne mislim da si glupa.
Ni da si luda. Ovo teško pada meni, tebi, svima nama.
Za brata moram da se brinem, tu nema rasprave, važi?
To mora da bude tako. -Dobro.
Samo ti izvoli. -Džoj...
Nisam nerazuman.
Ovde Henri Rud, Ulica Džilet 67. Zovem četvrti put za tri dana.
Zanima me kad ćete nastaviti da radite ovde.
Ako je moguće, kad počne da pada sneg
voleo bih da kroz prozor ne gledam vaše skele!
Zovem iz "Tri Rivers Igzeminera".
Želimo intervju s Tomasom Berdsijem čim mu bude odgovaralo.
Stani u red iza Koni Čang, kretenu!
Ovde Lisa Šefer, treba mi Dominik Berdsi.
Ja sam socijalna radnica u institutu Heč, zovem u vezi s vašim bratom.
Znam da je nastala gužva kad ste došli.
Posetila sam ga i dobro mu je, s obzirom na okolnosti.
Večeras sam tu do jedanaest, a ujutru stižem u osam.
Uvek me možete zvati na 617-9300 ako vas zanima kako vam je brat.
Večeras je vrlo dobro, baš sam ga posetila.
Pod stalnim je nadzorom, što je dobro.
Vi ste mu sigurno brat. -Da, Dominik Berdsi.
Lisa Šefer. Ostavila sam vam poruku.
Hvala vam što ste tako brzo došli. Sedite.
Tek jutros sam dobio vašu poruku.
Očito je došlo do nekog nesporazuma u vezi s mojim bratom. -Izvinite.
Dušo, kako si? Ne, neko mi je u kancelariji, mama radi.
Hvala ti, volim te. Zdravo!
Izvinjavam se. Kći mi je prilično zahtevna.
Pravo ime vam je Domeniko?
Jeste. Kako znate? -Piše u kartonu vašeg brata.
To je porodično ime? -Ime sam dobio po dedi.
I moj deda se zvao Domeniko. Zanimljivo, zar ne?
Domeniko Parlapijano. Treba to izgovoriti!
Pokušavam da prebacim karton vašeg brata ovamo, ali pritiskam šift...
Možemo li da popričamo o mom bratu? Kako da ga izvučem odavde?
Ne možete. Smešten je ovde na 15 dana.
Petnaest dana će biti na posmatranju. Kad to bude gotovo,
slučaj ide pred sudiju, a onda verovatno na PSRB.
Ne bih da budem grub. Vi ste prvo ljudsko biće koje sam ovde sreo.
Ali kao prvo, nemojte mi govoriti u inicijalima. Drugo,
ne spominjite mi petnaest dana, danas ću ga odvesti odavde.
A da vi promenite ton? Duboko udahnite i smirite se.
Smiriću se kad ovo prođe.
Vi zovite njegovog doktora, dr Vilisa Elersa.
On će vam reći da je ovo greška, da mu ovde nije mesto
i da bi trebalo da bude u Setlu.
Dr Elers više nije doktor vašeg brata.
Prebačen je. -Ko ga je prebacio?
Nadležno telo u Hartfordu.
Nije sve tako strašno. Dr Patel mu je novi psiholog, fantastična je.
Ne, dr Elers je njegov doktor.
Leči ga već četiri godine, uglavnom uspešno. -Uspešno?
Vaš brat je sebi odsekao šaku. -Posle svakog ispada išao je u Setl.
Zašto je sad ovde? Tamo je praktično inventar.
Kad biste obavili jedan poziv i saslušali me...
Ne sviđa mi se vaš ton. Nimalo. Ako želite, možete da odete.
Ja se ovde borim za vas i vašeg brata. Pa prestanite.
Slušajte. Mom bratu nije mesto ovde.
Ne zna da se brani. -Shvatam. -Verovatno je van sebe.
Kao da zeku bacite vukovima. Neće preživeti ovde.
A vi ćete biti krivi. -Neću, ali hvala. -Nego? -Biću otvorena.
Vaš brat je u forenzičkoj bolnici jer je teško mentalno bolestan.
I počinio je težak zločin. -Kakav zločin? -Znate šta je uradio. -Šta?
Omeo je neku gospođu u čitanju? Malo je zakrvavio tepih? -Malo?
Uradio je nešto sasvim bizarno, to ne dovodim u pitanje.
Ali koji težak zločin? -Imao je opasno oružje.
Sebe je povredio! -Ali on se računa!
Povredio je sebe, a i on se računa, Dominik.
Poznajem ga bolje od svih. Ija sam opasniji od njega.
Tip je bezazlen! -Znate šta je vaš problem?
Ako se malo smirite, nešto ću vam objasniti.
Pretpostavljate da je ovo najgore mesto za njega, a možda nije tako.
A i vi tu ništa ne možete da učinite.
Ništa. Nemoćni ste.
Tomas će ovde biti najmanje 15 dana, u skladu s odlukom suda.
Šta će biti posle tih 15 dana?
Tim procenitelja daće preporuku sudiji.
Da ga puste, prebace u drugu ustanovu ili ostave ovde,
u nadležnosti komisije. -Šta ona radi?
Zatvara ga. -Na koliko?
Na godinu dana. -Godinu? -Dosta je nasilja i vikanja.
Malo se smirite. Znam da ružno zvuči.
Kako da ga danas pogledam u oči i kažem:
"Bićeš ovde 15 dana, pa možda još godinu." Kako da mu to kažem?
Danas ga nećete videti. -Ma divni ste. -Dominik, nemojte.
Zašto ga danas neću videti? -Ima status najvećeg stepena bezbednosti.
Sastavićemo spisak posetilaca do pet ljudi.
Koliko treba za to? -Obično dve nedelje. -Izaći će za dve nedelje!
Ne mora da znači.
Žao mi je. Zovite me kad god treba. U svako doba dana i noći.
Povezaću vas s dr Patel. Čak ću je sad pozvati,
možda može da vas primi. Sigurno može da vam pomogne.
Ali ne vičite na nju, to neće trpeti.
Dobar dan, ovde Lisa Šefer. Dobro sam, a vi?
Možete li danas da primite brata Tomasa Berdsija?
Veoma želi da vas vidi.
Može u pet? -Može. -Onda u pet. Hvala lepo.
Eto. Ima mnogo posla, super je što smo danas zakazali.
Reći ću vašem bratu da ste došli da ga vidite. Da mu još nešto kažem?
Ne treba. -Nemate ništa?
To je sve. -Želite li da mu poručite da ga volite?
Zna da... -Svi to vole da čuju.
Dobro, recite mu da ga volim. -Hoću.
Dobro jutro, gđo Rud. -Dobro jutro.
Mogu li da razgovaram s vašim mužem? Ostavlja mi poruke.
Ne smem da mu smetam, piše. Ili je omamljen od alkohola.
Dobro. Izvinite mu se u moje ime zbog kašnjenja.
Ne može se protiv kiše. A imam i privatne probleme. -Čitali smo.
Kako je on? Vaš brat. -Bolje je.
U zavisnosti od vremena, posao ću završiti za najviše šest nedelja.
Kiša će proći kroz 24 sata pa krećem punom parom.
Ne mora stalno da me zove. -Dobro. U redu je, stvarno.
Šta piše? Veliki američki roman?
Publicistiku. Nekakav ekspoze. -Koga će razotkriti, molere?
Sutra ću svratiti. -Samo napred.
Kad završim, nećete više moći da me gledate! -Ne bih rekla!
Hvala, gđo Rud.
Dome, slatki dome.
U kući koju je deda izgradio za porodicu ostao je samo Rej Berdsi.
Pravi beli protestant iz Jangstauna u Ohaju.
Ovde nema krvi Tempesta.
Ni italijanske uopšte.
Rej?
Kad god bih se vratio u Aveniju Holihok 68,
osetio bih bes i nemoć.
Opet bih imao deset godina i bio bespomoćan.
Kao mali sam često očuhu želeo smrt. To mi je praktično bio hobi.
Stalno sam ga iznova ubijao u glavi.
Bacao niz liticu, pržio ga strujom u kadi,
pucao u njega u lovu.
Deda je umro onog leta kad je mama zatrudnela s nama.
Napravio nas je tip čije ime verovatno nikad neću saznati.
Je li on znao za nas?
Zašto ga je krila?
Zar je istina bila tako strašna?
Zdravo, Dženet!
Lažljivice!
Šta je bilo?
Nisi prodao?
Uzmem jedan slobodan dan da odem u grad i šta ona uradi?
Predomisli se i kupi "taurusa" na drugom kraju grada.
Ima pravo na samo pet posetilaca.
Moraš na bezbednosnu proveru, pa na pretres, prođeš detektor metala.
To što su ti uradili nije pretres.
To je slučaj policijske brutalnosti.
Jesi li to slikao? -Nisam. -Moraš pre nego što ti to prođe.
Moraš to da dokumentuješ.
Danas idi kod doktora i neka te fotografiše.
Prave, pristojne fotografije tvojih jaja.
Da imaš dokaz za nagodbu s tim gadovima.
Pokažeš im fotke i kažeš: "Vidimo se na sudu! Osim ako...
Šta? Osim ako mi brata ne vratite u Setl."
Ideja ti nije loša. -Zar ne?
Kad ga izvučeš, okreneš se i svejedno ih tužiš.
Ti bi to uradio, zar ne? -Samo tako.
Pruža ti se prava prilika, ozbiljno.
Voleo bih taj novac, laka zarada.
Ovo je teška zarada. -Telefon ti zvoni. -Ono je laka lova. Čujem ga.
"Auto-Konstantin", ovde Leo.
Ne, gospodine, predomislila se. -Šta je bilo?
Predomislila se u poslednjem trenutku. -Šta je bilo?
Uzeo sam slobodan dan zbog audicije. -Molim?
Moraš da uskladiš prioritete.
Ne zbog reklame, nego zbog filma. Horora.
Reč je o ulozi glavnog detektiva.
Ubijaju hrišćanske tinejdžere. -Briga me.
Spusti mu slušalicu.
On je spustio. -On je spustio.
Moram da idem. -Horor?
Zašto ja moram kod njega? Zašto on ne dođe? -Ne želi da vidi mene.
Ti si oduvek bio omiljeni zet. -Glupost. Mrzi me.
Ne mrdaj. -A kuda bih?
Zdravo, Džine.
Probudi se, čoveče.
Probudi se! -Koliko je sati? -Dva i petnaest.
Po podne, ako nisi siguran.
Izgledaš baš užasno. -Hvala. -Jesi li uopšte spavao?
Izgledaš kao oni psi s obešenom facom, kako se ono zovu...
Baset. -Tako je. Tako izgledaš. -Odjebi.
Kažem ti jer niko drugi neće.
Napala ga je rđa. -Bez brige.
Imam za tebe lep "isuzu". -Nađi drugu žrtvu. -Ozbiljno! -Ne!
Srediću ti dobru cenu.
Kad si mi prošli put sredio cenu, otpao je prenos! -Ne pamtim tako.
Nisam raspoložen, u kurcu sam.
Koliko si rekao da ljudi može na spisak? -Pet.
Reci mu da može da me upiše.
Ako hoće.
Rado bih ga posetio i uverio se da se drži.
I mi se dugo znamo, zar ne?
Reći ću mu, hvala. -Dobro, brate.
Da?
Dominik? Zdravo, ja sam Dejl.
Okinuću neku fotku ako nemate ništa protiv.
Testikularna kontuzija, zar ne? -Da.
Sedite.
Okinuću neku fotku povrede. Pokažite mi je.
Opa! To je to.
Dva, tri...
Murija vam je to uradila? -Da, zatvorski čuvar. -Gadovi.
Da sam bar ja bio ovako pametan. I ja sam jednom dobio od murije.
Trebalo je nešto da uradim. Vraćao sam se s koncerta "Erousmita".
Znate "Erousmit"? Najbolji bend na svetu.
Brat ija bili smo naduvani kao zmajevi. Murija nas je zaustavila
i rekla da izađemo iz auta. Brat im je rekao da prošetaju
i prebili su nas kao blesave.
Da sam imao dokaz, bio bih bogatiji.
Voleo bih da imam mozga kao vi.
Iskoristi dan.
Ja ću se pobrinuti za malu. -Donesi je ovamo.
Zdravo, dušo.
Desa... -Dominik?
Ne... -Nešto nije u redu. -Ne! -Ne znam šta da radim!
Dominik, zašto... ne!
Da li diše?
Na najgorim godišnjicama...
Na dan Anđelinog rođenja ili smrti
još vidim Desu kako presamićena rida dok kola hitne pomoći odlaze.
A tu je bio i moj brat.
Znali su da sam ponekad tamo i tako je Anđela ubijena.
Još se grčim kad se setim kako je govorio da je Iako moguće
da je Anđelina smrt upozorenje njegovih neprijatelja.
Na mene su se okomili Cija i Ef-Bi-Aj. -Prestani
Žao mi je. -To nema veze s tobom.
To nema veze s tobom! Važi?
Zaboravio sam je li se tog meseca na njega okomio ajataolah
ili kolumbijski narko-kartel.
Ali mogao sam mu glavu razbiti o jebeni zid kad sam to čuo.
Da smrt naše ćerke ima veze s njim.
Šta je tebi?
Više od mesec dana Desa je bila zombi, a ja sam sve radio.
Imao posla s mrtvozornikom i policijom
i silnim musakama koje su ljudi donosili.
Đuveč brigada.
Nekih nedelju dana kasnije sve sam bacio i oprao sve sudove.
Vozio sam se po gradu i vraćao ih.
Proći će.
Desin otac me je uveravao da ćemo mi "klinci" preboleti gubitak.
Čim dobijemo drugo dete.
Nemojte klonuti.
Da moramo početi što pre.
Prigrlite život.
Mnogi su to radili.
Propisivali nam trudnoću kao rešenje za našu tugu.
Sve će biti dobro.
Kao da je to kakva je bila na dodir, zvučala i mirisala bilo zamenljivo.
Idem u šetnju.
Kao da Desa i ja samo moramo izbrisati ćerku kao video-kasetu.
Dođi! Hoćeš i ti?
Ne bih.
Idemo!
Izdržali smo nešto preko godinu dana, Desa ija.
Nismo se svađali, za to bi trebalo previše energije.
Počela je da odlazi na sastanke roditelja iznenadno preminule dece.
Insistirala je da idem ija.
Zvao se Kajl.
Bio sam dvaput i nisam mogao da se vratim. Jednostavno nisam.
Ta grupa me je nervirala, ako ću iskreno.
Osetljivi tipovi stupali su u kontakt sa svojom tugom.
Ogrezli u njoj.
Klub mrtvih beba.
Nedeljna žurka samosažaljenja.
Dominik, moraš da mi se otvoriš.
Ne mogu ovo sama.
Molim te.
Čemu?
Razgovaraćemo, plakati, pa još malo razgovarati.
A ona će ostati mrtva. -Dominik...
Stani...
Život nije morao imati smisla, to je glavna fora. Kapirate?
Možeš imati brata koji u kosu stavlja metalne kvačice
protiv neprijateljskih signala s Kube,
biološkog oca koji se za 33 godine nije pojavio
i mrtvo dete u kolevci, a ništa od toga ništa ne znači.
Desa je predvidela koliko će nas pogoditi Anđelin rođendan
i planirala je u skladu s tim.
Htela je da otputujemo u Grčku i na Siciliju.
Da iskoristimo novac od životnog osiguranja koji smo dobili.
Verovatno sam mogao da dobijem odmor.
Ali odbio sam.
Rekao sam da je bolesno ići na put novcem od smrti.
Ali neizgovorena istina koju nisam mogao da izgovorim bila je
da me je bilo strah da se zatvorim u brodsku kabinu s njom.
Na brodu ne možeš da uzmeš ključeve i odvezeš se.
Na brodu možeš da napraviš novo dete.
Tokom prvih godinu dana vodili smo ljubav desetak puta.
Uvek sa dijafragmom, a ionako sam ga vadio na vreme.
Pomisao na to putovanje me izbezumilo.
Pođi bez mene, podsticao sam je.
Odlučila je da me posluša i otišla.
Imao sam sopstvene planove za svoj oporavak.
Dominik Berdsi?
Izvinjavam se.
Izvinite što sam vas prepala, spavali ste, zar ne?
A vi ste? -Dr Patel. -Izvinite.
Samo sam malo dremnuo. -Onda dođite.
Izvinite.
Sedite, molim vas.
Mislila sam da stavim čaj pre nego što počnemo. Želite li vi? -Može.
Spavate li dovoljno, g. Berdsi? -Samo sam imao naporan dan.
Mogu da vam ponudim kamilicu, nanu i šumsko voće. -Svejedno.
Omiljena reč neodlučnih američkih muškaraca.
Pasivno-agresivno, zar ne? -Može šumsko voće, hvala.
Kakva je situacija s mojim bratom? Jeste li ga videli?
Jesam, danas.
Došlo je do incidenta. -Incidenta?
Brat vam je opterećen nadzornim kamerama.
Za užinom je počeo da viče i da gađa kameru hranom.
Kad je osoblje pokušalo da ga obuzda, prevrnuo je sto.
Tomas je prevrnuo sto? -Čujem da su obroci drugih pacijenata
završili na podu i nastala je gužva.
Pozvani su čuvari i situacija je stavljena pod nadzor,
ali vašeg brata su morali da vežu. -Zaboga... Još je vezan?
Nije, do četiri se vratio u sobu.
Nisam htela da vas uznemirim, paranoični pacijenti imaju ispade.
Kažem vam jer ste Lisi Šefer rekli da želite da budete informisani.
Kako je sada? -Povučen i zlovoljan.
Razgovarala sam g njegovim psihijatrom dr Čejsom.
Razmišlja o povećanoj dozi haloperidola. -Bože, evo ga!
Odvežete ga i nabijete mu ludačku košulju lekova.
Kad su mu prošli put povećali dozu
bilo je kao da ga je neko uključio u utičnicu.
Tumarao je kao parče slanine.
Neuroleptički lekovi efikasno ublažavaju deluzije i halucinacije.
Nažalost, pojačavaju negativne simptome. -Sve znam o tome.
Sve o flufenazinu i trifluoperazinu i drugima.
Ne možeš imati brata koji se dvadeset godina vuče po bolnicama
i znati sve o hemijskim vradžbinama.
Mrzi haloperidol. Od njega se oseća užasno.
Nemate dozvolu da ga pretvorite u zombija
zato što se izbezumio i prevrnuo sto samo zato što je tako zgodno osoblju.
To mi je neprihvatljivo. -I meni je, g. Berdsi.
Ipak pomalo držim do profesionalne etike.
Ja se borim za vašeg brata, nisam neprijatelj.
Nisam luda naučnica.
Razgovarala sam s dr Čejsom. Rekla sam mu da smatram
da povećanje doze haloperidola nije pametno i da je preuranjeno.
Rado ću doktoru preneti i vašu zabrinutost. -A to će nešto značiti?
Bog psihijatrije će pristojno saslušati i uraditi po svom.
Nemojte. Već sam ovo prolazio.
Mnogo ste umorni, zar ne, g. Berdsi? -Jesam.
Jesam. Ovih četrdeset godina bilo je baš naporno, gospodo.
Jeste li sad za čaj?
Može.
Brat kaže da volite da čitate, da vam je kuća prepuna knjiga.
Vrlo živo je pričao o vama. Mnogo se ponosi vašim umom. -Baš.
Ne slažete se? -Mislim da Tomas može da se usredsredi samo na Tomasa.
Zbog bolesti ne može da misli ni na koga osim na sebe.
Takav je bio i kao dete? -Nije.
Više se brinuo. -O čemu?
O ljudima.
O meni. Više se brinuo i od nje.
Od koga to? -Moje majke.
Njega je zvala zečić, a mene majmunče...
Zar je uopšte bitno?
Sva ta prošlost je nebitna.
Sve smo ovo prolazili pre 20 godina kad je noćna mora počela.
Problem je genetski, nema veze s vaspitanjem,
nema razloga da kopamo po prošlosti. Usredsredimo se na sadašnjost.
Dajmo mu odgovarajuće lekove da može kontrolisati svoje ponašanje.
Pokušajmo da ga naučimo samokontroli.
Neprijatno vam je da se prisećate prošlosti? -Meni? Nije.
Zašto prebacujete ovo na mene? -Vi ste mu brat blizanac.
Vi ste njegov odraz, zdravo ja.
Naučno govoreći, vi ste isto što i kontrolna grupa.
Deo njega koji je slobodan tereta bolesti.
Kao jednojajčani blizanci, vi ste on, a on je vi, više nego ostala braća.
Ne znam...
Želim da čujete moj razgovor s njim posle današnjeg incidenta.
Bila sam zadovoljna napretkom. Pomoglo bi da čujemo vašu reakciju.
Je li to pošteno? S obzirom na poverljivost odnosa s pacijentom?
Opet se brinete o mojoj etičnosti, g. Berdsi.
Slušajte.
Razgovor s Tomasom Berdsijem, 14.30 h, 16. oktobra 1990.
G. Berdsi, jeste li svesni da se ovo snima? -Svestan, i te kako.
Imam vašu dozvolu ga snimak pustim vašem bratu, gđi Šefer, dr Čejsu?
Ne dr Čejsu, predomislio sam se. -Zašto? -Previše je opasno.
Kako mogu da znam da ne radi za Iračane?
U mom poslu ne možete dozvoliti sebi rizik. -Cime se bavite, g. Berdsi?
Nemam komentara. -Samo pokušavam da shvatim.
Mislite na prodaju kafe i novina ili nešto drugo?
Radoznalost je ubila mačku, zar ne?
Mogu li da vas zovem Tomas? -Ne možete. -Zašto?
Ja sam Simon Petar. -Sveti Petar? -Bravo, gđo Gandi!
Zašto me zovete gđa Gandi? -Tako izgledaš, Suzi Kju.
Zašto sam Suzi Kju? -Otkud ja znam?
Ne znam da li to nešto znači, ali tako je očuh ponekad zvao mamu.
Tu zvuči isto kao on. -Suzi Kju je bio nadimak vaše majke?
Zvala se Suzan? -Nije, nego Konsetina. Koni.
Tako ju je očuh zvao kad je...
Da?
Kad se ljutio na nju, kad ju je ismevao.
Možete da nastavite.
Vrlo malo znam o vašoj porodici. Pričajte mi o njima.
Majka vam je pokojna, zar ne?
Imate očuha?
I brata? -Blizanca, jednojajčani smo.
Voli da čita. Da mu samo vidite kuću, prepuna je knjiga. Mnogo je pametan.
A vi, g. Berdsi? -Pozvan sam, Bog me je izabrao.
I odmah potom su počeli da me proganjaju.
Moj brat je bio dobar profesor.
Učenici su ga voleli, poštovali njegovu pamet.
Ali dao je otkaz. -Zašto?
Ne znam. Nešto se desilo. Ne bih o tome.
Šta sad radi? -Moler je.
Govorim mu da se čuva radioaktivne boje.
Ali ne sluša me.
Čujete li, Dominik? Na svoj način još se brine za vas.
Vidim ga kako pokušava da je skine s prstiju.
I moj očuh je ima.
Ali više me ne posećuje, pa ne moram da brinem.
Možete li da mi pričate o njemu? -Očuh nas je tukao.
Udarao vas je? -Kad smo bili mali, da.
Često ili ponekad? -Često. -Ponekad.
Skinuo bi kaiš i tukao me njime. -Gde? -Po rukama.
Po zadnjici.
Jednom me je udario u lice i kopča mi je okrnjila zub. -Zaustavite.
Glupost, to se nije desilo.
Zub mu je stradao na sankanju na brdu Kau Barn.
Spuštali smo se, prevrnuo se i udario zubom o metalni saonik.
Da prestanem? -Nastavite.
Dominika nije tukao kao mene. -Nije? -Ne.
Uvek bi se okomio na Bezvrednog Tomasa.
Zašto ste se tako nazvali?
Je li istina, Dominik? -Šta?
Vas bi obično poštedeo? -Ponekad.
Ja ga nisam provocirao kao on.
Bio sam pametan da znam kad da ućutim, da se odbranim.
On nije. Pustite snimak.
G. Berdsi, šta mislite zašto je vaš očuh bio stroži prema vama?
Ne mislim, nego znam. Bio je ljubomoran na mene.
Zašto? -Shvatio je da Bog za mene ima posebne planove.
Otvorio bi moj orman i urinirao po mojoj odeći.
I po obući, stalno je to radio. Pišao mi je u obuću.
Zašto je urinirao po vašoj odeći? -Nije to bilo ništa posebno.
Sitnica.
Radio je i gore stvari? -Mnogo gore. -Šta je gore radio?
Silovao je moju majku i terao nas da gledamo.
Nemoj...
Vezao bi me i gurao mi stvari u zadnjicu.
Kakve stvari? -Da Rej zna da ovo govori... -Oštre.
Olovke.
Šrafcigere.
Jednom je uzeo dršku noža... -Ne mogu! Zaustavite!
Reči vašeg brata strašno su vas naljutile, zar ne?
Ma ne, zašto bi?
Silovao je mamu, a mi smo gledali. Gurao mu je šrafcigere u dupe.
Ma to je fantastično slušati!
Bože, mislio sam da ste napredovali s njim. Jebote!
Recite mi kako se osećate. -Kakve to ima veze?
Nemam ja bolesne, nastrane... -Delujete besno, recite zašto.
Zanima vas zašto sam besan? Reći ću vam.
Trebalo je da završavam posao koji je trebalo da završim pre 3 nedelje.
A umesto toga u linijskom centru slušam kako moj brat lupa gluposti
koje se nisu desile.
Da, umelo je da bude gadno kod kuće.
Rej je imao vatrenu ćud. Ali nikad ga nije silovao šrafcigerom!
Dominik, molim vas, ne vičite.
Sedite. -Ne želim da sednem! -Duboko udahnite.
Znate li kako se osećam? Znate li?
Kao da mi je celog života brat teg oko vrata.
Od pre nego što se razboleo ili odsekao šaku.
Teg koji me vuče na dno.
Imam taman dovoljno prostora da isplivam i dišem.
Mislio sam, jednog dana ću ga se rešiti. Preseći uže.
Ali evo, imam četrdeset godina i još se u ludari borim za njega.
Kapiram sad, stvarno. Sve kapiram, jebote.
Šta kapirate, Dominik?
Da je on moje prokletstvo.
Ja...
Izvinite.
Ne znam šta da radim.
Vaše reakcije su mi mnogo otkrile, Dominik.
Ne bi trebalo više da slušate bratovljeve snimke. -Vi ste hteli.
Možda je to bila loša ideja.
To može da pomogne, ali šta pomaže jednom bratu, ne sme ugroziti drugog.
Danas sam nešto naučila.
Da su dvojica mladića izgubljena u šumi. Ne jedan.
Nego dvojica. Jednog možda neću naći,
toliko ga dugo nema da su mi šanse male.
Ali s drugim bih mogla imati više sreće.
Drugi mladić me možda doziva.
Jebote! -Pogodi ko je došao!
Zdravo, Dominik! -Pridruži nam se!
Jesi li za bundevine semenke? -Nisam.
Probaj! -Dominik, ispekli smo semenke. -Daj!
Šta je rekao? -Baš je seksi kad je ljut.
Razumem te, ali nemaš pravo da budeš bezobrazan prema mom drugu.
Ovo je i moja kuća. Ako želim da se opustim posle posla
i pozovem Teda, to je moja stvar. Ne zatvaraj mi vrata!
Ubijaš svako veselje. -Imao sam naporan dan.
Kad dođem kući, želim nešto da pojedem, ozbiljan obrok.
Ne prepečene bundevine semenke.
A onda hoću da legnem u svoj krevet jer mi treba sna.
Da li tražim previše? -Tražiš. Ne zanima te šta meni treba!
Bože! Neka se tvoj drug, drugarica, šta je već, nosi.
Jebi se!
Fixed by: www.ExYuSubs.com