Mira, un altre TCBY.
Són una mina.
És exactament el que vull fer amb Mr. Buffalo.
Hi hauria d'haver un Mr. Buffalo davant de cada TCBY.
Menjar sa, bon servei...
Ens forrarem. Recorda-ho, Erik.
TCBY té el iogurt
i Mr. Buffalo farà el mateix amb les aletes estil Buffalo.
Pots posar KIIS-FM, hòstia?
- Si us plau! - Lyle.
Collons!
Calma't.
És que sempre l'hi he de dir!
Gràcies! Merci.
M'encanta aquest grup.
Li he dit a la Jamie que, quan toquin al Forum, hi anirem.
La música també.
Els clients vindran a Mr. Buffalo a menjar aletes i relaxar-se, no?
La música serà clau.
Són les sabates del pare?
Portes les seves sabates?
Sí, ara hem d'ocupar el seu lloc, no?
Quina millor manera de començar?
Són unes Alden 560, són estretes. M'hauria de comprar una talla més.
Para.
Ei.
Erik, escolta'm. Ara no pots fer això, collons.
Perdona.
Sigues un home i empassa't les llàgrimes.
Escolta, no passa res.
Va.
T'estimo.
- Jo també. - Tranquil.
Ara depèn de nosaltres.
I estarien orgullosos de nosaltres.
Què vas dir ahir? Què em vas dir?
Digues.
Que crec que estarien orgullosos de nosaltres.
Erik, sé que estarien orgullosos de nosaltres.
És aquí mateix.
Imbècil.
Eh! Que t'aturis, collons!
- Us he de deixar darrere. - No! Deixa'ns a la cantonada.
- Hi ha una gentada. - Passa'ls per sobre.
Els havien de deixar al moll de càrrega.
Erik, els va matar la màfia, els teus pares?
Què?
Jo soc el Lyle.
No ho sé. És el que sembla, però ho descobrirem.
Us fa por ser els següents?
Sí. Quina és la teva càmera?
Ei, màfia, intenta-ho si t'hi atreveixes.
- És una amenaça? - Vinga.
Correu perill.
Tindreu seguretat a temps complet, entesos?
Peter.
Vull que t'ocupis que no hi hagi errors.
Segur que podrà?
Tranquil·la. Sap actuar.
Va fer un monòleg de Shakespeare.
Començaré explicant-vos una història.
Quan el Lyle i jo érem petits, hi havia un finestral a la façana.
Els ocells aixecaven el vol,
xocaven contra el vidre, queien i es feien mal.
I la mare recollia els ocells,
els portava dins i els curava, els ajudava a recuperar-se,
i els deixava anar,
marxaven volant.
És un dels meus records preferits d'ella.
Li encantaven els ocells.
Suposo que el que els diria és:
"Potser algun dia, quan us vegi al cel,
podríem fer uns cops de raqueta."
Gràcies.
Pobres nois.
El Lyle està obsessionat amb la cançó.
SINDICAT DE DIRECTORS DELS ESTATS UNITS
Icona.
Llegenda.
Capità de la indústria.
Marit. Entrenador de tenis.
La majoria somien ser una d'aquestes coses.
Jose Menendez les era totes.
I també era el nostre pare.
Tothom que coneixia el meu pare us dirà que era un home dur.
Pregunteu a qualsevol jutge de línia que es despistés als nostres partits.
Pare, si em sents, i sé que sí,
pots estar segur que estic preparat per agafar el relleu
i ser el pilar de la família.
I, mare,
què puc dir?
Si el pare era els fonaments,
tu eres el paper de paret i els mobles elegants.
No va ser sempre fàcil tenir dos fills inquiets,
però vas convertir totes les cases en la nostra llar.
Mare, deixaré les meves paraules de comiat,
a dos poetes que ho saben fer molt millor que jo.
En les seves paraules: "Noia, t'enyoraré."
Sabia des del principi que em trencaries el cor,
però havia de fer el meu paper.
Em vas fer caure als teus peus preciosos
amb el teu somriure màgic.
Em vas martiritzar amb el teu amor.
Tu em vas embruixar,
deixar sense alè.
Però no podia fer res perquè et quedessis.
T'enyoraré.
Amb tot l'amor que sento per tu,
res em podria fer canviar de parer.
Ai, noia,
t'enyoraré, nena.
Amb tot l'amor que sento per tu,
no et vaig poder fer canviar de parer.
Te'n vas.
Estic aquí asseguda, perdent el temps.
No sé què hauria de fer.
Per a mi és una tragèdia veure que el somni s'ha acabat.
I no oblidaré mai el dia que ens vam conèixer.
Noia, t'enyoraré.
Sí, no?
Han passat més de dos mesos
de l'assassinat brutal de Jose i Kitty Menendez
a la seva casa de Beverly Hills.
Però, de moment, la policia no sembla a prop de trobar els assassins.
Vinga, figaflor, no paris.
Els primers informes especulaven que podria haver estat la màfia,
segurament pels negocis de Jose Menendez
en la indústria audiovisual,
com a executiu de LIVE Entertainment.
L'inspector Les Zoeller, de la Policia de Beverly Hills,
diu que encara estan investigant totes les possibilitats.
No puc donar massa detalls,
però els asseguro que la investigació segueix activa,
i que no descansarem
fins que qui cometés aquests crims atroços i sense sentit
estigui entre reixes i s'enfronti a la pena de mort.
Què feu?
No!
¿Et pots creure que digués
que va triar aquests vestits perquè ens els podríem tornar a posar?
Jo me'l tornaria a posar.
Quan l'infern es congeli i em convidin a patinar sobre gel.
Digui? Doctor Oziel.
Doctor Oziel, soc l'Erik Menendez.
Erik.
Sé que truco a l'últim moment, però ens podríem veure avui?
És important.
Estic lliure a les dues, si et va bé.
No. Vull...
Vull ser l'últim.
No vull que els altres pacients em vegin.
Si us plau, doctor Oziel.
Sí. Què et sembla a les quatre? Podem parlar tant com vulguis.
D'acord. A les quatre. Perfecte.
Molt bé. Fins després.
Hòstia! Ho has vist, Jamie?
Ha saltat com una col·legiala. Que bo.
No siguis ximple, Lyle.
- Hola, Erik. - Hola, Jamie.
- Marxes? - Sí, he de fer uns encàrrecs.
Molt bé. No triguis. Hem comprat un munt de caramels per als nens.
No dels barats. Són dels bons.
- Ja saps que em flipa Halloween! - Sí.
Hem de mantenir la tradició.
Erik!
Passa, si us plau. Seu.
Estàs fantàstic. M'alegro de veure't, jovenet.
Erik, passa.
- M'alegro que m'hagis trucat. - Sí, jo també.
Bé, i com... et sents?
Últimament tinc pensaments...
suïcides.
Entesos.
Per què no seus?
Tot el que digui aquí...
No ens sent ningú, no?
- No ho grava. - No.
No pot parlar del que li expliqui?
Bé, quan vas venir per la condemna per robatori,
cosa que ja està més que superada,
el tribunal exigia que digués als teus pares de què parlàvem.
Però ara, òbviament...
Bé, estan...
Podríem anar a donar una volta?
És que tinc malsons
cada nit, sobre la mare i el pare.
I, en aquests malsons, els maten?
Sí, quasi sempre.
En el somni, jo soc allà i ho torno a viure.
Però a càmera lenta.
Estic allà dret
i la mare rep un tret a l'estómac i després a la cama.
El genoll pràcticament li va explotar.
- No? - Sí.
I no para de rebre trets però no es mor.
I al pare li rebenten la cara una vegada i una altra.
Es queda sense cara i hi ha fum per tot arreu.
- I el tens cada nit, aquest somni? - Sí, gairebé.
És "Thriller".
Nens vestits com Michael Jackson a "Thriller".
Per què et vols suïcidar, Erik?
Què solucionaries així?
- Paga o plora! - Vinga, va.
Molt bé!
- Paga o plora. - Teniu.
Ostres.
- T'ha caigut l'espasa. - Gràcies.
- Té. - Gràcies. Feliç Halloween!
- Té. - De què vas disfressat?
Què?
Soc Tom Cruise!
De Cocktail.
Obvi. És una icona.
Aquí és on a aquells pares els van...?
Els van què?
Disparar?
Vols entrar a mirar?
¿Per què no surts del meu jardí
abans que et foti aquesta xocolatina pel cul, vaquer?
El meu pare era un gran home.
Molta gent no ho sabia.
Va començar treballant a Hertz i després va entrar al negoci audiovisual.
Ell duia temes econòmics, entre bastidors,
però tenia tanta influència com Spielberg o Scorsese.
I tant, sí.
Potser hauria d'escriure un llibre sobre ell,
perquè tenia molts objectius.
Volia ser senador, ho sabia?
Volia ser el primer senador cubà-americà de Florida.
S'hauria d'haver traslladat a Florida.
Sí, ens n'hi havíem d'anar. Havíem de ser com els Kennedy.
Ho explicaré tot al llibre.
També creia que el Lyle i jo...
Que algun dia podríem ser presidents.
Per això era tan estricte amb nosaltres...
sempre.
Ell era... Era...
molt...
Què et passa, Erik?
És que...
Vam ser nosaltres, el Lyle i jo.
Els hi vau disparar?
Sí.
Entesos.
Què et sembla si tornem a la consulta i en parlem?
Entesos.
¿Et sents millor
després d'haver-m'ho dit?
- Una mica. - Molt bé.
Erik,
necessito que m'expliquis què va passar, si pots.
D'acord. Però no ho està gravant.
No ho estic gravant.
I per què vol saber-ho?
- Jo vull parlar dels meus sentiments. - Sí.
I explicar-me què va passar és la millor manera de fer-ho.
Suposo que el pla va començar
mentre mirava una pel·lícula, El club dels joves multimilionaris.
Tenia por, molta por.
Va d'uns nois que tenen uns pares rics i els maten.
Els fills.
I vaig començar a pensar,
perquè semblava exactament la nostra vida, la vida del Lyle i la meva.
El Frank li va disparar.
Lyle, mira.
Va començar a sagnar, el vam embolicar amb el cobrellit
i el vam posar al cotxe.
O sigui que en vam començar a parlar.
De com seria
eliminar aquesta energia negativa i controladora de la nostra vida.
I ho vam planejar.
Jo ho volia fer aviat, abans de perdre el valor per fer-ho.
Però el Lyle volia temps per planejar-ho bé.
Vam decidir fer-ho al cap d'una setmana, el diumenge.
- I per què diumenge? - La minyona no hi és el cap de setmana.
I ja està?
Vas mirar una pel·lícula i vas decidir matar els teus pares, Erik.
Per què?
Per què què?
- Per què ho vam fer? - Sí, Erik.
El parricidi no es comet a la lleugera.
Què és això?
Matar els pares.
I no és res nou, Erik.
Acostuma a passar. Un de cada quatre assassinats és familiar.
De debò?
Ostres. D'acord.
Cada cas és diferent,
però la majoria inclou circumstàncies agreujants.
Sí? Doncs eren molt agreujants.
No, vull dir que hi ha maltractament.
Hi ha disputes per temes econòmics.
El teu pare era molt controlador. Ja n'havíem parlat.
Erik, vas mirar una pel·lícula i vas decidir matar els pares.
La gent no acostuma a fer això.
Ja.
Doncs no coneixen mon pare.
Joc. Cinc a u a favor d'O'Connell.
Què collons fas? Què collons estàs fent, Erik?
Hòstia! Ets un mitja merda!
De què ha servit entrenar tant?
- Hòstia! - Senyor Menendez!
No! No em toquis, collons!
Vint-i-cinc mil dòlars! Fot el camp d'aquí. Estàs despatxat.
- Para. Pots marxar? - Erik!
Aguanta la posició, hòstia!
El teu pare us maltractava físicament, Erik?
Washington.
Olympia.
Dakota del Sud.
Passo.
Dakota del Sud!
Passo!
Rei.
Tros de sabatot, és la Pierre.
La Pierre!
No em puc creure que vagis a Princeton. Hòstia.
No m'ho puc creure.
No, això no.
Era l'última oportunitat.
Em sents? Què t'he dit?
- Has jugat com una nena! - Para.
- S'han equivocat. - Sí?
- Era darrere la línia! - I un colló! Entra!
Tanca la porta.
Només...
molt autoritari.
D'acord.
I la vostra mare?
Estava enganxada al pare.
Ell tenia una aventura.
I ella va començar a beure molt i a prendre pastilles.
Tenia tendències suïcides.
I vam pensar que era senyal que la seva vida no tenia valor.
I vam decidir...
estalviar-li el patiment.
Va passar una cosa.
El Lyle era a casa. L'havien expulsat de Princeton per plagi.
- Fots pena! - Molt bé.
- Ets un carallot! - I què penses fer?
Em pegaràs? Doncs mira, vull que em peguis ara mateix!
Calla, collons!
- No em toquis! - Vinga, va!
No paraven. I llavors la mare s'hi va posar pel mig.
L'estimo, i tu ho hauries d'entendre, mama.
Tens vint anys. No et casaràs.
Ni parlar-ne!
I què? Vosaltres us vau casar a la meva edat!
- És una puta! Busca diners! - I mira!
Un matrimoni feliç!
Ets una hipòcrita. No et penso fer cas.
- M'hi casaré. - Com goses!
No és de bona família. No t'hi casaràs.
- Mai. - Papa!
- Intento salvar-te. - No.
Tu vas fer exactament el mateix a la meva edat!
L'hipòcrita ets tu! I això què?
Dona-me'l. Posa-te'l.
No passa res.
Tranquil.
Vaja.
Lyle!
Quant fa que portes això?
Uns tres anys, o quatre.
- Com és que jo no ho sabia? - Perquè jo no volia!
D'això es tracta, que no ho sàpiga ningú!
No ho sap ni la Jamie.
El centre de pròtesis capil·lars és a...
Allò va ser...
Veure mon germà...
a qui idolatrava...
que sempre...
em protegia...
I veure'l
tan vulnerable...
Són caragols?
Més aviat una mena de ganxos.
M'hi va obligar el pare.
El vaig veure
i em vaig adonar de com de cruel era el que passava en aquella casa.
I...
per fi l'hi vaig dir.
Què?
Què li vas dir?
Només que l'estimava.
I que a partir de llavors sempre el triaria a ell.
I va ser llavors quan tot va canviar?
Sí, i llavors vaig veure la pel·li.
I, en aquell moment, vaig saber que passaria.
Vaig saber que ho faríem.
No va caldre parlar-ne. Va caure pel seu propi pes.
Vam anar a una armeria a West Los Angeles.
Per a una pistola s'han d'esperar quinze dies.
- Què? No pot ser. - És el meu dret.
A mi m'ho dius? Dona les gràcies a Jerry Brown.
La puta llei d'armes de foc de Califòrnia és una bona merda.
Merda!
Necessito un carnet de conduir de Califòrnia.
I vam anar al comtat d'Orange.
M'heu d'ensenyar dos carnets.
I una merda! Això és il·legal.
Soc un ciutadà americà, i els americans tenim drets.
Ho diu la Constitució!
Al Lyle li havien pres el carnet per excés de velocitat
i jo només portava el meu carnet fals.
Hòstia!
- Van bé per als intrusos? - I tant.
Al final, vam trobar un Big 5 a San Diego. Et venen escopetes amb un sol carnet.
Molt bé. Ara necessito el teu carnet.
Et demanen dos carnets per cobrar un xec,
però només un per a escopetes.
Vaig fer servir el fals.
Deixes que se'n vagi.
Ara ja res és igual.
Has de trobar un culpable, un culpable.
Has de trobar un culpable.
Culpa'n la pluja que queia, queia.
Després ens vam buscar una coartada amb el Perry Berman, amic del Lyle.
Digui?
Ei, què passa, caracul?
Sí, anem a Taste of L.A. Fa mil que no hi vaig.
Tot estava preparat.
I era diumenge.
Ho havíem de fer ja.
Ho farem de debò?
Sí.
Molt bé.
- Molt bé. - Molt bé. Ho farem.
Ho farem.
Molt bé, fem-ho ja.
Dispara tu primer per no fer-te enrere.
Què?
Entesos.
T'estimo, Erik.
Jo també.
Fa 24 hores que no diu res.
Què feu? Què és això?
No!
Jo remato la mama.
Van treballar junts molt de temps...
Recull els casquets.
Vine.
Lyle, pots conduir? Crec que jo no puc.
Anem al canó de Coldwater.
No em sents?
La sessió de les 21.50 de Batman.
Sí, però són les 22.40.
Ja, però la volem veure. Em pots ajudar o no?
La meva xicota és dins.
La segona meitat és la millor.
La primera meitat és una merda i es carrega la pel·li.
Volem veure l'última meitat.
Són les normes. Fa massa que ha començat.
- Entesos. Merda! - Merda.
Si us plau, no cridi.
Molt bé, dues entrades per a les 22.55.
No corris.
- Gràcies. - Gaudeixin.
Saps què? Erik! A la merda, anem al restaurant.
Lyle, què estem fent?
Entra al cotxe, Erik.
Les entrades no serveixen. Marxem.
Ostres.
Perdona.
És edam?
Sí, és un edam fumat.
És molt cremós.
Ei, Erik, tasta'l.
Però saps què? Jo no el maridaria amb un Chablis.
Lyle, hauríem de marxar.
- Calma't, collons. - Arribem tard. El Perry no hi és.
I què? El vi i els formatges són bons
i m'asseguro que la gent ens vegi.
Quant fa que som aquí? Quatre hores ja.
Ja saps què diuen: "El temps vola al Taste!"
No hi ha ningú.
Emergències de Beverly Hills.
Sí. Policia...
Lyle!
- Què passa? - Han...
- Què passa, senyor? - Han matat els meus pares.
Disculpi?
Han matat els meus pares.
Mama!
Com et sents?
No gaire bé.
Erik, parla'm d'aquella nit.
No.
Quina merda de psicòleg és vostè? He vingut per sentir-me millor.
Com et puc fer sentir millor, Erik?
Dient-me que no soc una mala persona.
Digui-m'ho.
Vas matar els teus pares, Erik.
Ja ho sé.
Però...
no soc mala persona.
No ho soc.
Ho pot dir?
No ets una mala persona, Erik.
Tinc malsons i no puc dormir.
Estic vivint a la casa on vaig matar els meus pares.
No puc dormir i totes les nits són un malson.
Totes les nits que hi passo,
somio que els hi disparo i no es moren.
I no s'acaba.
Només s'acaba quan em disparo.
Culpa'n la pluja...
Només puc dormir quan em rebento el cap.
Molt bé.
Erik.
Erik, no passa res. Aquí estàs segur, entesos?
Et recomano que fem una cosa.
Hauríem de trucar al Lyle. Hauria de venir.
- Entesos. - Entesos?
- Sí. - Molt bé.
Paga o plora.
Molt bé. Teniu.
Ei, me'n dones una altra?
Què dius? Són xocolatines de les grosses.
- Saps com de generós és? - Només pregunto, coi.
Collons!
Torna al teu barri de mala mort, mitja merda de classe baixa.
- Sí? Que et follin! - A tu!
I portes una disfressa de merda, idiota!
Putos nens.
- Digui? - Lyle.
Soc el doctor Oziel. Hauries de venir. L'Erik és aquí.
Què?
Lyle, m'ho ha explicat tot.
Què? Que s'hi posi!
No, vine a la meva consulta i en parlarem.
Que s'hi posi el meu germà ara mateix!
No, no s'hi posarà, Lyle.
Vine a la consulta i parla-hi en persona. És important.
Hòstia...
Collons!
Crec que ja ve cap aquí.
Erik, has fet bé d'explicar-m'ho.
T'he de demanar que et quedis aquí.
Vaig a buscar cafè. Crec que serà una nit llarga.
Tu queda't aquí. Ara torno.
Vinga.
- Digui? - Judalon, escolta'm.
- Vine a la consulta. - Qui cony et penses que ets?
- Et tornes a follar la teva dona. - Merda.
"Ho sento. Ho arreglarem.
Fotem un clau i deixaré la Judalon."
- Doncs que et follin, Jerry! - Calla i escolta'm!
L'Erik m'ha confessat els assassinats.
El Lyle ve cap aquí.
Podria córrer perill.
Et necessito com a testimoni.
- No penso venir. - I tant que sí.
- Perquè em matin a mi? - No! No et matarà!
No et matarà ningú! Vine ara mateix.
Què? Jerry!
Què?
Hòstia!
Vinga!
Hòstia! Malparit! Accelera!
No t'aturis!
Fa gaire que s'espera?
Metges, eh?
Què cony li has dit?
- Lyle, seu. - Calli. No parlo amb vostè.
Què li has dit? Què li has explicat?
Sobre què? La mare i el pare?
No sabem qui els va matar.
L'hi he explicat tot.
Molt bé. Tot sobre què?
Que segurament va ser la màfia o el crim organitzat?
Lyle, amb aquells malsons, ho havia d'explicar a algú.
M'ho ha dit tot.
No sé què cony vol dir això.
No sé què és "tot". I que ho digui no vol dir que sigui cert!
Lyle...
Em feia por suïcidar-me.
- Lyle, si us plau. - Pot callar, collons?
Estic parlant amb mon germà!
Els vam matar. Els hi vam disparar.
- Qui cony és aquella? - Què?
No en tinc ni idea.
La consulta està insonoritzada.
Pots seure, si us plau? No passa res.
- No passa res? - Pots seure?
Que no passa res?
No passaria res si els haguéssim matat?
Lyle, no portes pistola, no?
Això és confidencial.
Tot el que digueu aquí és confidencial.
No puc explicar res del que tu o el teu germà em digueu.
No passa res si...
- Si què? - Digues què tens a la butxaca!
- No ho facis. - Seu, collons!
No sé què fer amb tu. No et reconec!
Tu no ets mon germà!
Necessitava explicar-ho.
Doncs explica-m'ho a mi! A mi, collons!
Hòstia! Per què t'has inventat una cosa així, Erik?
És veritat, Lyle. Ho vam fer!
Lyle, què tens a la butxaca?
És una xocolatina, entesos?
N'he repartit unes 300 a casa.
Als nens els encanta. Som bones persones.
M'has espatllat la meva nit preferida de l'any.
Amb aquestes mentides.
- És veritat. - Pots callar?
- No ho pot... - Calla i deixa'm pensar!
Perquè, si ho haguéssim fet, el mataríem.
- Lyle. - No?
Crec que no és bona idea.
- Té por, doctor Oziel? - Lyle!
Intento no viure amb por.
Com el meu pare.
Que el meu germà li expliqui una cosa,
no vol dir que sigui cert, doctor Oziel.
Lyle, el doctor Oziel no ho pot explicar. No ho pots entendre?
No ho hauria descobert ningú, Erik!
No ho haurien descobert, hòstia!
Era el crim perfecte.
I ell fins i tot n'hauria estat orgullós.
N'hauria estat orgullós, hòstia. Ho vas dir tu.
No ho descobrirà ningú, no?
No ens poden processar per res del que diguem aquí. No passa res.
I podríem dir que estava fent un... Què?
Un exercici mental?
- Sí. - Sí.
Tens raó. No ho puc explicar a ningú.
A ningú.
Necessitava parlar amb algú.
Lyle, seu, si us plau.
Potser això podria ser positiu.
- Què? - Imaginem-nos que us condemnen.
- Acaba de dir... - Jo no diré...
No puc explicar-ho, entesos? Queda clar?
Si us enxampen, jo no en seré el motiu.
Però, si, per exemple, algú us va veure...
podria ser el vostre salvavides.
Com?
Perquè sabria què va passar realment si m'ho expliqueu tot.
Jo podria dir al tribunal que teníeu por.
El pare controlador, que no ho suportàveu.
Hi ha diferents tipus d'assassinats.
Hi ha crims passionals, en què saltes.
En lloc d'una cosa més pensada.
Premeditada, com un assassinat sociopàtic.
I aquest quin és?
Què creu?
Som sociòpates, doctor Oziel?
Per això crec que hauríeu de venir a explicar-me tota la història.
Això creu?
Sí.
- Erik, anem. - De debò.
Crec que hauríeu de tornar. Us puc ajudar.
De fet, què farà ara?
- Trucarà a la tele? - Què?
Li pregunto què farà ara mateix amb aquesta informació.
Res.
Me n'aniré a sopar amb la meva dona.
Molt bé.
Entesos.
Bona sort, doctor Oziel.
CONSULTES BEDFORD
Tinc el cotxe allà.
Molt bé.
T'hi porto.
- Ho sento, Lyle. - No.
No passa res.
- Ja sabem què hem de fer ara. - Què?
L'hem de matar.
Subtítols: Maria Romero Soronellas