- Знаємо. Ми не хочемо на сеанс о 22:55! - Гаразд.
- Хочемо на той, що о 21:50! - Кому тут поскаржитися?
- Пане, я вам сказала, що ми закриті. - Так.
Ви це вже казали. Але я попросив ще білого вина.
Тут точно нікого немає?
Я не знаю. Я прийшов додому й знайшов їх.
Моїх маму й батька.
На землю! Тут є ще хтось?
Це ми дзвонили.
- Є ще хтось? - Це ми дзвонили.
Гаразд. Ходімо. Уперед.
Поліція! Ми заходимо! Поліція!
Дивіться сюди. Я детектив Золлер.
Це детектив Лінехейн. Гаразд?
- Ви когось бачили? - Ні.
Ми зайшли, а повсюди був дим.
- Дім оточили. Тут два тіла! - Хто міг зробити це?
Мій батько був дуже впливовим бізнесменом.
Він мав справи з підозрілими людьми.
Це була мафія!
Так!
Так, можливо...
Енджеле!
Офіцер Енджел відвезе вас у відділок, складете заяву.
Гаразд?
Енджеле, їдьмо.
Що відбувається? Що сталося?
- Хтось убив наших батьків! - Що?
Боже мій.
- Ти перший? Адже я вже був першим... - Ні. Ти перший.
- Ми зафіксували гучність телевізора? - Так.
Можна його вимкнути?
Перше, що я помітив, —
усюди був дим,
і я почав кричати.
Вони виглядали...
Вони виглядали несправжніми.
Я побіг нагору й подзвонив своєму тренеру з тенісу. Не знаю чому.
А Лайл викликав поліцію.
Температура печінки?
Тридцять два градуси.
- Отже, час смерті десь о 21:30? - О 22:00.
О котрій був виклик?
О 23:47.
Приблизно за дві години.
У мого батька було небагато друзів у бізнесі.
Він завжди казав, що на нього полює мафія.
Усі гільзи забрали.
Тож неможливо з'ясувати, у якому порядку стріляли.
Це досить неохайно для нападу мафії, чи не так?
Дробовики?
Мафія не вбивала б її.
Заждіть, вони мертві?
Боже мій. Вони мертві?
Якщо з будинку нічого не зникло,
то лише мій батько міг бути причиною
того, що це сталося.
Що ти хочеш цим сказати?
Він працював в RCA Records і був дуже впливовою людиною.
Він був справді чудовим батьком,
але пішов працювати в меншій компанії,
де, так склалося, зв'язався...
з дуже неприємними людьми.
Мій батько був дуже рішучим
і завжди вимагав більшого. Усе більше й більше.
Він завжди вірив лише в результат.
Офіцер Енджел відвезе вас додому.
Один із них сказав, що було повно диму,
коли вони зайшли через дві години після пострілів.
Це попри розтрощене вікно?
Я прикінчу маму.
- Вибачте. Туди не можна. - Мені потрібна тенісна ракетка.
- Агов! Відійди звідти, будь ласка. - У нього тренування з тенісу.
Хлопці, зайдіть зі мною в дім.
Перевірте, чи чогось не вистачає.
Гаразд.
Схоже, усі мамині прикраси на місці.
Я зараз повернуся. Мені треба в туалет.
Детектив сказав, що мені можна забрати тенісну сумку.
Дякую, офіцере.
ЧУДОВИСЬКА: ІСТОРІЯ ЛАЙЛА Й ЕРІКА МЕНЕНДЕСІВ
Ми забронювали DGA Theatre на панахиду в п'ятницю,
щоб підкреслити, яким велетом був ваш батько для LIVE Entertainment.
Ми скажемо промову, якщо ви не проти.
У мене є ідеї, як зробити її зворушливою
за допомогою музики.
Авжеж.
Мабуть, треба поговорити про гроші, хлопці.
Я знаю, що ви мусите отримати страховку,
і, хоч я не втаємничений у подробиці заповіту Хосе,
гадаю, ви можете розраховувати на певний спадок.
Ми забезпечили вас усім, чого ви лише могли б хотіти в житті.
Буквально всім.
Ось, тримай.
А ви грабуєте будинки людей.
Тату, я поясню...
Є межі, які не можна перетинати, бо інакше будуть наслідки.
Вам укажуть на двері.
Знаєте, в чому проблема?
У тому, що ми старалися дати вам усе, але тепер
ви нічого не отримаєте.
Бо вас обох... Чуєте?
Вас обох виключено з клятого заповіту, так?
Це вже вирішено. Щасти вам, дітки.
Ви самі по собі.
Ми в скорботі. Не маємо часу думати про такі речі.
Я маю на увазі, що це може зайняти багато часу.
Звісно, у вас є кредитки. Зараз ми турбуємося про вашу безпеку.
А це може дорого коштувати.
Ось, панове, проходьте сюди.
Якщо це була мафія, вони можуть прийти за вами.
Отже, LIVE надасть вам цілодобову охорону.
Приватних охоронців?
Так, це доречно з огляду на ситуацію.
- А як щодо транспорту? - Лімузин у вашому розпорядженні.
Так, але нам обом це треба.
- Ви просите другий лімузин? - Так, це було б чудово.
А охоронець зможе виконувати доручення, як-от збігати в магазин, якщо треба, чи...
Ні, це був би радше помічник.
Так, треба два таких.
І мені просто цікаво.
З вами зв'язувалася поліція щодо підозрюваних або...
Так. Чи є будь-які теорії про те, хто міг це зробити?
Схоже, у них є зачіпка.
У ніч убивства біля вашого будинку був білий хетчбек,
такий самий, який бачили біля будинку порнопродюсера з Долини,
якого застрелили дев'ятьма пострілами.
- Овва. Так, справу закрито. Скажи? - Не думаю, що це збіг.
Пітере, нам не можна залишатися в тому будинку. Це небезпечно.
- Нам з Еріком потрібно безпечне місце. - Звісно. Ми працюємо...
Готель «Бел-Ейр».
ГОТЕЛЬ «БЕЛ-ЕЙР»
Добридень. Можна, будь ласка, доставку в номер?
Так, сандвіч із сиром, смажений на грилі й...
Та ні. Підійде звичайна вода з крану.
Хочеш чогось?
Ану дай мені.
Хвилинку.
Ти замовив сирний сандвіч і воду з-під крана?
Так.
Скільки у вас креветок? Реально, назвіть цифру.
На скільки креветкових коктейлів їх вистачить?
Чудово. Тоді дві дюжини коктейлів із креветками,
і ящик, не пляшка, а ящик «Пер'є»!
У вас є «Пер'є»?
Є! Чудово!
Покваптеся. Усе на рахунок номера. Дякую.
Лайле, ми маємо бути трохи обережнішими з грошима.
- Як щодо заповіту? - Ти не розумієш!
Ми це зробили. Ми зробили це!
Гаразд?
Наше життя було таким,
якого ми не хотіли більше терпіти.
Ми хотіли більшого й зробили те, що мали. Ми це вирішили й ось! Тепер це наше життя.
Так. І ми ніколи не озиратимемося назад.
Отже, починаючи прямо зараз,
ми вимагаємо від життя більшого. Це дещо означає.
Та головне, це означає, що ти більше не п'єш воду з-під крана, Еріку!
Чи є ми в заповіті? Мабуть, ні.
Ми знайдемо заповіт і знищимо його,
але до того часу ми житимемо найкращим життям.
Гаразд?
І ми ніколи не повернемося до минулого.
Ніколи!
Цей,
цей і цей.
Я візьму ці три.
Десять тих, десять тих і десять цих.
Ще.
Так, заразо! Так!
Бери ці штани у всіх кольорах.
Ти це бачиш?
Агов!
- Марк Хеффернан. Дуже приємно. - Так. Навзаєм.
Так!
Гайда!
Ну ж бо!
Так!
Отже, як там справа Менендесів?
Досі не всіх опитали. На черзі деякі члени сім'ї, друзі родини.
Деякі ділові партнери Хосе Менендеса.
Ми проробляємо кілька нових зачіпок.
Але чи наблизилися ми до арешту?
Ні. Наразі ні, шефе.
Що ж, це повинно змінитися.
Розумієте, що відбувається в місті?
Чудовій парі повідстрілювали голови у власному домі
тихого недільного вечора.
Такого не має відбуватися в Беверлі-Гіллз.
Це не Комптон.
Після вбивств Менендесів багатії впадають у паніку.
Це параноя. Вони не почуваються в безпеці, бояться, що вони наступні.
Вони наймають власну охорону,
бо бояться, що поліція їх не захистить.
Ще й ЗМІ нас дістають, жадаючи відповідей.
Я знаю, що ви в курсі.
Місцеві новини, національні, «Хард Копі», «Інсайд Едішн».
І щодня, поки ця справа не розкрита,
тиск зростає і зростає, справа стає все об'ємнішою,
і ми виглядаємо дедалі гірше.
До речі, днями мені дзвонив шеф Гейтс.
Він сказав, що ми схожі на довбаних бовдурів.
Він запитав, чому ми не можемо розкрити справу Менендесів,
але маємо час познущатися із Жа Жа Габор.
ПОЛІЦІЯ
Вийдіть із машини, пані Габор.
У вас протерміновані номери й права. Виходьте.
Це дурня. Я запізнююся на обід.
До біса це. Я їду.
Ви не можете просто поїхати.
Ви знаєте, що про це вже пише міжнародна преса?
Назвали це: «Ляпас, який чути у всьому світі».
Із Жа Жа і вбивством Менендесів ми виглядаємо некомпетентними.
Якщо так буде й далі, ми не лише будемо схожі на посміховисько.
Нас усіх звільнять.
Тобто ми мусимо досягти результату в справі Менендесів.
Негайно.
Усе зрозуміло?
Зрозуміло.
Добре.
Ідіть.
- Витрати безконтрольні. - Але нам це потрібно.
Як це «безконтрольні»? Це дуже розпливчасто.
Мої батьки, які загинули,
виховували нас зі смаком до певного способу життя.
Так, але звідки мають надходити гроші?
Ви жартуєте?
Ми витрачаємо кошти зі спадщини.
Батьки чітко висловили, що ми отримаємо все, що вони мали.
Що?
Ви впевнені?
- Авжеж, я в впевнений. - А ви не впевнені?
Треба зачекати до оприлюднення заповіту.
У вас немає цього заповіту?
Ні, Хосе зберігав його деінде.
Ну то де він?
Ми його шукаємо.
Ми чекаємо вашого дядька, він розпорядник...
Не знаю, чи ви пам'ятаєте...
Але наших батьків убили.
Може, ми намагаємося купити собі трішки щасливих відчуттів?
Так.
Так, можливо.
Хіба нас можна звинувачувати? Їм стріляли в обличчя.
Вибачте. Я не хочу бути байдужим.
Але пригальмуйте з витратами.
Коли приїде ваш дядько, ми знайдемо й прочитаємо заповіт,
тоді ми знатимемо більше.
Одяг і годинники — гаразд.
Я дещо підтасую.
Що?
Тато серйозно казав, Лайле.
Ми нічого не отримаємо, коли знайдуть заповіт.
- Ти вже це казав. Ти мав рацію. - Припини це. Будь ласка.
Слухай. Нам із тобою немає про що хвилюватися.
Заповіт не буде проблемою.
Так, але звідки нам це знати, Лайле? Ми навіть не знаємо, де він.
Звісно, знаємо.
Один, два, три, чотири.
Чотири...
Ні! Зупинися!
Як ні? Треба його відкрити.
Так, бо це ж геть не підозріло, так?
Розрізати татів сейф?
- Треба чинити розумно. - Гаразд. Добре.
Тоді який інший варіант?
Алло?
Біллі, це Ерік Менендес.
Еріку?
Боже мій. Як твої справи? Я чув про...
Так. Твій батько — адвокат із питань успадкування?
Так.
А що? Мені його покликати?
Ні. Ми поїмо в «Чін-Чін», потім заїдемо.
Ви ж це завжди робите.
Вам відкривають сейфи без коду.
Але хіба хтось із вас — розпорядник майна?
- Я старший чоловік у сім'ї. - Розпорядник — наш дядько.
Він прилітає завтра, як і решта нашої родини.
Як ми розуміємо,
на відкритті сейфу потрібна присутність адвоката.
- Це вимога. - Тому ми у вас.
Гаразд. Подзвонимо йому по дозвіл
найняти когось, хто відкриє.
Що?
Я не можу зробити це без присутності розпорядника.
Я втрачу ліцензію.
Так. Викличмо слюсаря, як я хотів, а ти сказав, що не треба.
Так. Бо в разі зламу втрутиться поліція.
- Ми самі відкриємо. Дякую. - Я не можу цього дозволити.
Я зобов'язаний розповісти розпоряднику, якщо щось таке станеться.
Власне, сейф варто залишити на ніч тут.
Не випускай його з поля зору. Ясно?
- Чому це я маю лишатися тут? - Бо це твоя ідея. І твій друг.
Чекай. А ти куди йдеш?
У «Фабрику чізкейків». Із Джеймі.
Тобі тут точно буде зручно?
Усе добре. Добраніч, пані Райт.
- Кажете, сейф у гаражі? - Так.
- Дякую, що приїхав, Карлосе. - Шкода, друже.
Мені так шкода.
Я скучив за хлопцями.
Я вас люблю!
Сейф відкрито.
Добре.
Готові?
Зробімо це.
Ні, я спершу хочу зайти сам.
Лайле, ми всі маємо бути там.
Так. Я розпорядник майна...
Я б цього не хотів, але так уже склалося.
Ми всі знаємо, що в батька були коханки.
Я просто хочу переконатися, що там немає...
брудних фото тощо,
бо я не хочу такого приниження для мами, дядьку Браяне.
Я лише зайду й погляну,
а потім одразу вийду. Гаразд?
- Іди. - Так.
Я не бачив там заповіту.
- Що? - Що?
- Ти впевнений? - Так.
Подивіться самі, але я його не бачив.
- О, Флор! - Лайле!
- Там светр Джеймі... - Я знайшла це!
Еріку!
- Що? - Глянь, що знайшла Флор.
- Що це? - У шафі.
Ми отримали все.
Вони залишили нам усе.
«Цим я заповідаю все моїй дружині, Мері Луїзі Менендес,
а в разі її смерті
всі мої активи будуть розділені нарівно
між...
моїми синами —
Джозефом Лайлом Менендесом і Еріком Ґейленом Менендесом».
Це з листа, який мені нещодавно написав батько.
«Лайле, як ти знаєш, сім'я — це найважливіше в моєму житті.
І я сподіваюся, що у твоєму теж».
«Містер Баффало» може розростися.
Більше за TCBY.
Треба 300 тисяч від продажу маєтку як перший внесок.
Краєвиди приголомшливі. Вам сподобається.
«Я закликаю вас іти по життю і насолоджуватися плодами своєї праці».
Чудово, Еріку.
«І успіхом вашої спадщини».
Чудово. Ідеально.
«Думати про свою сім'ю, країну й співгромадян».
Це вид на гавань, а не вид на океан.
Ні, я хочу розширити батьків спадок.
Наша сім'я може багато чого досягти.
Ось так, Еріку.
Ось так. Так.
Гаразд.
- Так? - Згода.
Ти точно син свого батька.
«Я вірю, що ти й Ерік можете щось змінити.
Я вірю, що так і буде».
ДВА МІСЯЦІ ПО ТОМУ
Агов.
Я хотів дещо купити в «Пінк Дот». Хочеш щось?
Еріку?
Я не можу, Лайле.
- Гаразд. - Ні.
- Якщо ти нічого не хочеш... - Ні. Я про Озіела.
Я не можу його вбити.
Я не можу.
Якщо хочеш його вбити — зроби це сам, але я...
Послухай мене. Гадаєш, я хочу?
Що більше людей знають про це,
то більше шансів, що нас із тобою спіймають.
Я думав, що позбувшися їх і отримавши гроші,
я почуватимуся краще.
Бо ти так сказав.
Але після оприлюднення заповіту мені стало гірше.
Тому я пішов до Озіела.
Я знаю, що не мав би, вибач, але я не можу його вбити. Я не можу!
Усе гаразд.
Ми не мусимо його вбивати.
Усе гаразд.
Але треба тримати його поруч. Треба до нього ходити.
Треба переконатися, що він нас не видасть, бо це серйозний прокол, Еріку.
Знаю.
Більше жодних зізнань, гаразд?
Інакше мені доведеться й тебе вбити.
Та я жартую.
Я люблю тебе. Я завжди тебе захищатиму.
Знаю.
І я тебе люблю.
Вибач.
Отже, завтра я зроблю нотатки зі сповіді Еріка
й покладу їх у сейф.
І віддам тобі ключ.
Якщо зі мною щось станеться, дзвони моєму адвокату.
- Джере, ти мусиш піти в поліцію. - Чорт, я не можу!
Поки що ні. Вони мої пацієнти.
Кому яке діло до конфіденційності пацієнтів абощо?
Тобі погрожували!
Що? Чому ти тримаєш цей камінь?
Це чорний турмалін для духовного захисту.
Гаразд. Мені потрібен час, добре?
Надовго Лорел із дівчатами поїхали?
Я ще на тиждень затримаю їх за містом,
поки не знайду кращу систему безпеки для будинку.
Може, найняти охоронця?
Джере, мені страшно.
Може, мені варто переїхати пожити до вас?
Це погана ідея.
Я теж у небезпеці. Лайл бачив мене!
Він не знає, що ти моя пацієнтка. Або де ти живеш.
Він міг простежити за тобою до моєї квартири.
Ти сам це сказав. Ті хлопці — соціопати!
Джудалон, я одружений. Ти не можеш переїхати в мій будинок.
Потрібен димчастий кварц.
Якщо ти питаєш себе: «Навіщо? Нащо Джудалон хоче димчастий кварц?», —
я дам тобі дуже чітку відповідь, докторе.
Тому що він захистить мене.
Бо ти не можеш.
Ти захистиш свою дружину, а мене залишиш довбаною мішенню?
- Ти даси їм мене вбити! - Ніхто тебе не вб'є...
Знаєш що? Коли мене вб'ють, ти нарешті позбудешся мене,
і я впевнена, що це буде великим полегшенням для тебе!
А як щодо того, що ми мали провести життя разом?
Скільки мені ще чекати,
поки один із хлопців Менендес прострелить мені голову з рушниці?
- Джудалон, не роби цього. - Ні, прошу, просто...
Господи.
Я не можу дихати. Це знову трапилося, я не можу дихати.
Гаразд, добре. Гаразд.
Слухай, я поговорю з Лорел.
Я скажу їй, що ти моя пацієнтка,
яка переживає важку ситуацію,
і я її спитаю, чи можна тобі побути в гостьовому будинку
на пару ночей, добре?
Гаразд.
Ти ж усе одно її покинеш, так?
Ти так само кохаєш мене назавжди?
Так. Як тільки настане час, щойно все це закінчиться,
я розповім їй про нас.
І так, я досі тебе кохаю.
Назавжди.
Джере...
БЕВЕРЛІ-ГІЛЛЗ ГРОМАДСЬКИЙ ЦЕНТР
Знаєте, хлопці, я скажу, що все це треба повісити
на Фіделя Кастро
й покінчити із цим.
Ти геній.
Гаразд.
Отже, пройдемося нашим поточним списком теорій.
Перша теорія. Їх убила мафія,
можливо, через бізнес-діяльність Хосе у світі фільмів для дорослих.
Теорія з порно.
Друга теорія. Їх убив картель,
бо Хосе таємно постачав наркотики з Південної Америки.
Бо як ще кубинець, як Хосе Менендес, розбагатів би в Америці,
якщо не від постачання наркотиків?
Третя теорія.
Їх убили члени банди із Сан-Фернандо, з якою мав сварку Ерік,
від якої буцімто надходили погрози.
Ці теорії не підходять.
Слідів проникнення немає.
Криміналісти не зафіксували слідів боротьби.
Майже схоже, ніби...
Хосе й Кітті Менендес знали нападників.
Так. Залишається лише одна правдоподібна теорія.
Слухайте. Я знаю, що ви хочете повісити це на синів...
Повісити? А чому вони не передзвонюють, Томе?
Нам бракує доказів проти них!
Вони й говорити з нами не хочуть, хіба що через адвоката.
Ну ж бо. Хіба це скидається на поведінку невинних людей?
Ні. Я знаю.
Як ми могли не перевірити їхні руки на сліди пороху в ніч убивства?
Оце так прокол.
Маємо що маємо.
Та якщо ми хочемо їх заарештувати, потрібні докази.
Треба знайти бодай щось,
бо саме собою воно нам із неба не впаде.
Що там?
Агов, Лесе? Тобі щойно надійшов дзвінок.
Схоже, це близький друг Еріка Менендеса.
Бляха-муха!
Ти написав сценарій про вбивство наших батьків?
Ти довбаний йолоп. Це ж...
Доказ вини?
Не говоріть за мене. Так, доказ вини.
Знайди кожен примірник цього гівна й спали його.
Сценарій не гівняний. Добре вийшов.
Хлопці, зосередьтеся.
Ми з Крейгом старалися над «Друзями».
Ти не читав. Не називай його гівном. Це не так.
-«Друзі» — це його назва? - Так.
Найтупіша назва, яку я чув. Не дивно, що не продався.
Ти не сказав Крейгу, що ми зробили?
Ні. Звісно ж, ні.
Я хочу повернутися до запитання,
чому ви відчували, що мусили вбити батьків.
І ще, щоб ви знали,
я поклав нотатки з попереднього сеансу у кілька сейфів.
- Сейфи? - Якого біса?
Як я вже казав, я не піду в поліцію.
Але якщо зі мною щось станеться,
добром це для вас не скінчиться, хлопці.
Ви нам погрожуєте, Озіеле?
Ні.
Але я думаю, що надалі
нам, певно, треба почати записувати наші сеанси.
Ні. Нізащо, бляха!
Запевняю вас, ніхто не матиме доступу до цих плівок, окрім мене.
Якщо ми продовжимо роботу над тим,
щоб я допоміг вам вирішити проблеми,
які змусили вас убити батьків, мені потрібен страховий поліс.
Мені треба знати, що ми заодно.
Чесно кажучи, доку, мені більше не треба вирішувати будь-які «проблеми»,
бо дві найбільші мої «проблеми» вже мертві.
Так. Що ж, це добре, Лайле.
Сказати вголос про те, що ти зробив, — це частина процесу зцілення.
А те, що говорять у цьому кабінеті,
залишається в цьому кабінеті. Даю слово.
«Друзі». От тупа назва.
Ерік зізнався тобі після вбивств, що вбив своїх батьків.
Він не сказав прямо: «Я вбив своїх батьків».
Але по суті так, він майже зізнався.
Як думаєш, чому він тобі сказав?
Ерік — мій найкращий друг. Ми все розповідаємо одне одному.
І...
Минулого року ми разом писали один сценарій.
Його надихнув фільм «Клуб молодих мільярдерів».
«Мій батько був не таким чоловіком, який показує свої емоції.
Іноді він казав мені, що я не гідний бути його сином.
Коли він так казав, я прагнув більше старатися
й далі йти, щоб довести йому, що я гідний,
щоб почути слова: "Я люблю тебе, синку"».
«Воїн, який утратив батьків,
так само лишається воїном».
Чорт, це так класно!
Справді.
Стривай. Отже, ви з Еріком написали сценарій
про багатого хлопця, який вбив батьків?
Знаю. Ми знали, що це досить схиблена історія, коли писали це.
Але це був просто фільм.
Але тепер, після того, що він мені сказав, я просто...
Я не міг мовчати.
Ні, це сміливе зізнання, Крейгу.
Ти правильно вчинив.
Навряд Еріка варто посадити за це.
Він потребує допомоги.
Він і Лайл. Психічної допомоги.
Очевидно, якщо вони це зробили, у них недобре з головою.
А ви збираєтеся його заарештувати?
На жаль, те, що ти нам розповів,
не зовсім відповідає вимогам щодо ордеру на арешт.
Це вважатимуть свідченням за чутками.
Я знаю такий термін. Його часто вживають у шоу про суд.
Але якщо ти хочеш допомогти Еріку
й допомогти нам у розслідуванні,
ти можеш дещо зробити.
Це ж усе міняє. Я жму від грудей на 23 кіло більше.
Це покращило мою гру на корті.
Клас.
І я почав зустрічатися з дівчиною.
Ми їздили кататися на лижах у Юті.
Приваблива?
Чуваче. Вона дуже гарна.
У нас нова квартира, завітай.
Там дуже гарно.
Є навіть приватні тенісні корти.
Ти так багато граєш, ти мене обставиш.
Це ж ти мене навчив...
З днем народження...
Ти навчив мене грати в теніс.
З днем народження тебе...
Я їх не чую. Ви чуєте?
Дідько!
- Схоже, у тебе все добре. - Так. Добре.
Не думаю, що мій батько хотів би, щоб я сумував.
Знаєш, я думаю, він хотів би, щоб я жив і досягав
навіть більшого, ніж він.
Щоб став сенатором.
«Воїн, який втратив батьків, лишається воїном».
- Це репліка з нашого сценарію? - Так?
До речі, я днями його перечитав.
- Хотів перевірити, чи він гідний. - Справді?
І?
Є кілька пробілів у сюжеті й тупуватих діалогів,
але я досі думаю, що він класний.
Гадаю, якщо трохи переписати, ми могли б його продати.
Так. Можливо.
А тепер ми могли б зробити його правдоподібнішим.
Знаєш? Через те, що...
Ну ж бо.
Через що?
Тобто персонажі все одно будуть вигаданими.
Ми б не писали точно про все, що сталося з...
Про ваш із Лайлом учинок.
Крейгу. Якого біса?
Ми змінимо деталі. У фільмах так роблять.
Ні, більше, бляха, навіть не зачіпай цю тему.
Ну ж бо, Крейґу.
Ну-бо. Еріку, тобто...
Ти ж казав, що зробив це.
Я сказав, не зачіпай цю тему.
- Чуєш? Ніколи, бляха, більше. - Так...
Ми не могли б цього зробити, особливо так, як це сталося.
А як гадаєш, це міг бути Лайл?
Ні, це не Лайл.
- Я весь час був із ним. - Він когось найняв?
Ти як ті детективи. Вони думають на нас.
- Вибач, що тисну... - Чому?
Бо хочу дізнатися, хто це зробив. Як і ти.
З тобою говорили слідчі?
Що?
Тобі дзвонили копи, які розслідують справу?
Так.
- Що ти їм сказав? - Нічого.
Так. Бо нема про що розповідати.
Так.
Бо ми з Лайлом не вбивали наших батьків.
Звісно, ні. Ви б так не вчинили.
Так. Ми б нізащо так не вчинили.
Дякую.
Радий зустрічі, друже.
Завітай до нас наступного тижня.
Я не проти.
Дякую.
Що ж, вибачте, хлопці.
- Гадаю, це мало допомогло, га? - Чорт забирай!
Отже...
Чи думаєте ви,
що ваша матір заслужила на смерть?
Ми ніколи про це так не думали.
Скоріше:
«Якщо ми збираємося вбити батька, певно, маму теж треба вбити».
Хтось із вас почувався інакше щодо вбивства мами?
Ні, звісно, ні.
Я б не ухвалив рішення вбити матір
без згоди Еріка.
І я не хотів це йому нав'язувати.
Я просто дав йому кілька днів подумати про це.
Гаразд. Еріку?
Так.
Ми мусили її вбити.
- Вона була залежна від нього. - Цілком.
І це був єдиний вихід для неї.
Ви розумієте, наскільки це екстремально — убити обох батьків?
Чи відігравали якусь роль у цьому рішенні гроші?
Ні.
Отже, ви не боялися, що вас позбавлять спадку?
Ви не думали про те, що якби ви вбили Хосе,
гроші отримала б Кітті, і ви не мали б контролю над ними, доки...
Ми вбили батьків не заради грошей.
Гаразд. Еріку, я тобі вірю.
Справа була не в грошах.
Я хотів зробити мамі добро.
Зрештою, це мало статися.
Її треба було вбити, бо це єдиний вихід для неї.
- Для всіх нас! - Досить.
Еріку, але чому? Скажи чому ви мусили вбити батька й маму?
Чому це був єдиний спосіб вивільнити її, тебе й брата із цієї ситуації?
Можеш не відповідати.
Скажи мені, Еріку, чому?
Усе, я закінчую із цією розмовою. І він теж.
- Лайле... - Ми закінчили.
Це ідеальний злочин.
У поліції немає нічого.
Єдині люди, які знають, що сталося насправді, — у цій кімнаті.
Доку, вам краще так усе й і залишити.
Агов. Уставай. Ходімо.
Хлопці.
Зачекайте.
Ну ж бо, хлопці.
Ми з вами пов'язані.
Так?
Перш ніж піти, візьміть це.
Що таке «АвтоМакс»?
Це маленька компанія, яку я заснував.
Думаю, це чудова можливість для ваших інвестицій.
Гадаю, я можу бути набагато більшим для вас, хлопці, ніж просто психотерапевт.
Ми маємо бути бізнес-партнерами.
Так. Гаразд.
Я подумаю.
- Так. - Дякую, доку.
Так, звісно.
«АВТОМАКС» ДЖЕРОМ ОЗІЕЛ
Привіт. Я принесла тобі перекусити.
Мама не дозволяє солодке перед вечерею.
Мені було так приємно жити тут останні кілька місяців.
Жити з тобою, твоєю сестрою і татом.
Знаєш, якби я була твоєю мамою,
я б завжди дозволяла тобі їсти смачненьке.
Джере, ні, ти не можеш так учинити.
Безсумнівно можу.
Ми досить довго терпіли твоє довбане безумство!
Не треба було дозволяти тобі тут жити. Це божевілля.
- Ти зробив це, бо кохаєш мене. - Ні.
Я зробив це, бо ти була в депресії, розбурхана й налякана,
і мені було тебе шкода.
Я навіть умовив на це дружину.
Але я б ніколи не пішов на це, якби знав, що ти зробиш нас в'язнями!
Погрози, перепади настрою, перестановка меблів!
А тепер ти кажеш моїй дочці, що заміниш їй матір!
Ти здуріла чи що?
Ти казав, що підеш від неї, гаразд?
- Ти це сказав! - Але я не піду! Гаразд?
Я її не покину.
Ти про це пошкодуєш.
Я дещо знаю, і ти знаєш, що я дещо знаю.
Джудалон.
Не будь дурною, Джудалон.
Пішов ти, Джере!
Джуд! Заради себе й заради власної безпеки
не обговорюй справу Менендесів із будь-ким, особливо записи.
Ти маєш носити мій аметистовий кристал.
Твоя чакра третього ока не в порядку.
- Детективе Зеллере? - Що?
Я маю інформацію про справу Менендесів, яку, думаю, ви хочете почути.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька