ЧУДОВИСЬКА: ІСТОРІЯ ЛАЙЛА Й ЕРІКА МЕНЕНДЕСІВ
- Лорел. - Джеррі!
Джеррі.
- Ні. - Боже.
Ти мусиш негайно повернутися додому.
- Про що ти говориш? - Негайно!
Якого біса?
8 БЕРЕЗНЯ 1990 РОКУ
- Скільки квадратних метрів у кухні? - 35,3.
- Є паркомісця у дворі? - Чотири.
Це просто чудово. Тобто...
- Центр Вествуда, поряд університет. - Ідеально.
Довбана золота жила.
Алло.
Ґасе, друже, що відбувається?
Як там ресторан?
Що?
Джеррі!
- Що тут відбувається? - Джеррі!
Докторе Озіеле, я пояснив вашій дружині,
що ми маємо судовий ордер на обшук.
На якій підставі?
Ми маємо підстави вірити, що у вас є аудіозаписи,
пов'язані зі вбивствами Хосе й Кітті Менендес.
Хто вам це сказав?
Він записував їхні сеанси.
Він записав усі їхні зізнання.
Там багатогодинні записи їхніх розмов про те,
як вони це планували, чому зробили, чи відчували докори сумління.
Скажімо так, надійне джерело.
- Це вона, Джере. - Не зараз.
- Це та божевільна сучка. - Не зараз, кажу.
Хочете піти переодягнутися?
Для протоколу, хочу прояснити,
що я жодним чином не порушив конфіденційності моїх пацієнтів,
і я не знав, що цей обшук мав відбутися,
про що свідчить неодягненість моєї дружини й той факт...
Ми це розуміємо, лікарю.
Отже, де касети?
Що...
- Що це таке? - Просто візьміть.
Якщо мене заарештують, треба, щоб ви внесли заставу
й набрали адвоката, Джеррі Шейлефа.
- У тебе параноя. - Це не параноя, Ґленне.
Копи думають, що я і Ерік убили батьків.
Не знаю, з ким іще вони розмовляли.
Певно, з моїм психотерапевтом.
А він їм не каже через конфіденційність.
До біса. Ти не винен, що копи не знайшли вбивцю.
Гейдене, якщо поліція зможе якось обійти конфіденційність
і дістати ті записи, то мені гаплик! Я в лайні!
Я в лайні!
Гадаєте, ваша мати заслужила смерть?
Ми ніколи про це так не думали.
Скоріше:
«Якщо ми збираємося вбити батька, мабуть, маму теж треба вбити».
Хтось із вас почувався інакше щодо вбивства мами?
Ні, звісно, ні.
Я б не ухвалив рішення вбити матір
без згоди Еріка.
І я не хотів це йому нав'язувати.
Я просто дав йому кілька днів подумати про це.
Гаразд. Еріку?
Так.
Ми мали її вбити.
Гаразд, хто готовий пообідати? Ходімо.
- Так. - Ходімо. Готові? Я вмираю з голоду.
Оце так тачка! Недорого взяв?
- Ґленне? - Що?
Стули пельку.
Коли ти забереш «порш» із майстерні?
Завтра, а доти їздитиму на паршивому «вранглері» Еріка.
Якого біса, сволото? Боже...
Уперед! Ходімо!
Руки вгору, щоб я їх бачив, бо стрілятиму.
- Виходь! - Покажи руки!
Виходь із машини.
Іди сюди!
На коліна. Лягай на живіт.
Руки за спину. Не рухайся!
Джозефе Лайле Менендесе, ви маєте право мовчати.
Усе, що ви скажете, буде використано проти вас у суді. Ви...
Як таке може статися, Джеррі?
Ти сказав, що нас не заарештують. Що не чіпатимуть.
Ти сказав, що в поліції нічого на нас немає.
Здається, тепер є, і очевидно, прокурор згоден.
Дідько!
Гаразд. Що я маю робити, Джеррі? Скажи.
Слухай, я подзвоню своєму приятелю,
Роберту Шапіро, старшому прокурору.
Він нам допоможе.
Гаразд? А тим часом
знімайся зі свого тенісного турніру й забирайся з Ізраїлю.
Точно не треба, щоб тебе взяв Інтерпол і кинув до близькосхідної в'язниці,
де в тебе не буде навіть конституційних прав.
Іди сюди. Дай поглянути.
Агов, це той Менендес.
О, Менендес.
Дідько, дівчинонько.
Я чув, ти вбив своїх батьків.
Бандито!
Господи. Я не зможу тут жити.
А доведеться.
Заходь.
Вітаю в Лос-Анджелесі.
Дякую, що літаєте нашими авіалініями.
- Усе гаразд. Не треба наручників. - Вибачте.
Такі правила.
Маєте право зберігати мовчання.
Усе, що ви скажете, буде використано проти вас у суді.
Ви маєте право на адвоката. Якщо не можете найняти, вам його нададуть.
Еріку?
Лайле?
Агов!
Лайле? Це ти?
Так.
Коли ти повернувся?
Кілька годин тому. Копи взяли мене в аеропорту.
Я так хвилювалася, Еріку. Я подумав, що ти можеш
спробувати втекти і... Не знаю, я думав, що більше ніколи тебе не побачу.
Звісно, я повернувся би.
Ти мій брат.
Що ми робитимемо?
- Лайле, що ми скажемо людям? - Агов...
Тепер ми самі, Еріку.
Ми самі за себе.
Називається «Перт Плюс», це шампунь і кондиціонер.
Я передала лак для волосся. «Аква Нет»?
Ні, я сказав, не «Аква Нет». бо вони таке конфіскують.
Вочевидь, він добре горить.
Мені потрібен мус, скажи Джеймі, вона знає, що брати.
- Вставте десять центів ще на п'ять хвилин. - Чорт!
Гаразд. Швидко, бо ці телефони, Роберте,
тут неможливо дістати для них монети.
Лайле, зосередься. Потрібна більш переконлива історія,
ніж є в прокуратури.
Це угруповання «П'ять сімей». Дуже туманна історія.
Гаразд, тоді зосередьмося на одній із сімей.
Як там її... Бамбіно, зосередься на них.
- Вставте десять центів ще на п'ять хвилин. - Чорт!
Роберте, мені потрібні кляті монетки, можеш цим зайнятися?
Будь ласка.
Йоу. Позичиш монетку?
Ага, якщо відсмокчеш мені член.
Цукрозадий.
МОЛОКО
Еріку, ти мусиш їсти.
Я не можу.
Віддаси молоко?
Не можна пити саме молоко.
Той чувак не перестає витріщатися на мене.
Не дивися.
Мене тут уб'ють.
Мені треба йти.
Ти що! Якого біса? Дідько!
Гадаю, якщо ми переживемо це, ми зможемо все.
Так. Агов, слухай, мус, так?
І стрічка для перуки.
І серйозно, кляті монетки.
Бабуся прислала штук п'ять. А треба купу.
Еріку, поговориш із Джеймі?
Треба стрічку для перуки. Марки «Топстік».
Перука кріпиться на гачки.
А клейка стрічка тримає краї.
Тоді вона не з'їжджає.
ФОРМИ СКАРГ
Е...
- Чому молоко в унітазі? - Для охолодження.
Агов.
Ти не можеш лише пити молоко, ясно?
Від їжі мене верне, Лайле. Що мені робити?
- Вологі серветки? - Так.
Якомога більше. Бо від нього вже смердить.
Чекай. Він ними митиметься?
Ну сподіваюся.
Здається, він боїться душової.
Скотч стає таким липким. Тут його не зчистиш.
Лайле, це моя зубна щітка?
Менендес.
Ось 50 доларів. Розміняєш на багато монеток.
Дідько!
Бабусю, ти дурна! Мені не потрібні купюри. Потрібні монетки!
Монети! Довбані монети по десять центів!
Ми кляті мільйонери, а не можемо дістати мішок монет.
Дядьку Карлосе, ми ніяк не пов'язані з убивствами.
Послухай мене. Я не дам тобі 100 доларів за дев'ять десятицентових монет.
Цей мус коштує 9,99, я віддам його за дві монетки. Дві!
Дідько!
Душова мене колись лякала, але вже ні.
Чекаю 20 хвилин, поки всі помиються, тоді йду туди.
Уся душова тоді моя.
До зустрічі.
Агов.
Так, не дуже добре.
Агов, дядьку Карлосе.
Нам потрібна купа всього.
Знайди спосіб передати, бо ці хлопці ненавидять перуки.
- Побачимося. - Так, до зустрічі.
Два відрізи стрічки на день, тоді пристойно виглядатиму,
але насправді треба чотири.
Бренд називається «Топстік».
А ще мені треба дещо... Це дуже важливо.
«Бан де Солей».
«Бан де Солей». Якомога більше.
«Бан де Солей». Що це?
Це автозасмага.
Гляньте на нього.
Він схожий на привида. Ми обидва.
Це через світло. Воно висмоктує вітамін Д з кісток.
Що в нас із Кастро? Є якийсь прогрес?
Бо в історії з моїм батьком все веде назад на Кубу.
Ти сам нещодавно це казав, чи не так?
- Так, я думаю... - Хлопці.
Поверніться до реальності.
Не думаю, що ви розумієте, що відбувається.
Треба говорити про вашу справу, а не про автозасмагу й перуки.
Це ви не розумієте, що відбувається, пане Шапіро,
бо зараз 1990 рік.
Це нова ера, і справа буде на телебаченні,
що означає лише одне. Мене хвилює, як ми виглядатимемо на камеру.
Бо якщо ми виглядатимемо як треба —
розумні, чисті, попереду ціле життя —
тоді на цій планеті не буде присяжних, які повірять, що ми це зробили.
- Бо ми цього не робили. - Ні.
Гаразд.
Скажу вам головне, що турбує мене.
Це сауна?
Ні, Еріку.
Це газова камера.
Розрахована на двох, що дуже зручно.
Шкода вам це казати, але ви не ті, кому симпатизуватимуть.
Розпещені багатії,
саме такі, яких зазвичай ненавидять люди.
Коли вам зачитували звинувачення — це була катастрофа.
Ви були схожі на психопатів.
Я сказав усміхатися.
Бути шанобливими.
- Так, ваша честе. Ні, ваша честе. Але ні. - Мені в очі било світло.
- У судді смішний голос. - А я ночами не спав.
Хлопці!
Серйозніше, гаразд?
Бо ваші намагання зобразити імідж —
цей поїзд уже давно пішов.
У людей уже сформована думка щодо вас двох.
Ми не вбивали батьків.
Хай так, але пан народний загал уважає інакше.
Тож якщо хочете уникнути цього... Ось цього!
То я пропоную іншу стратегію,
а не автозасмагу й перекладання вини на Фіделя Кастро.
Ми завжди можемо...
Ні, я просто...
Ми ще не говорили про те, що було насправді.
- Про що ти говориш? - Я не про той вечір.
Ми не знаємо, що тоді сталося. Ми були в кіно.
Я кажу про те, що було до цього.
Вибачте, дайте, будь ласка, нам із братом
поговорити хвилинку.
Наодинці.
Дякую.
Ми не будемо про це говорити.
Гадаю, це може допомогти присяжним зрозуміти.
Як ти казав, це пов'язано з мамою і татом.
Таке іноді трапляється, Еріку.
Як і у всіх хлопців.
Ми не говоритимемо про це.
Отже, мене звільнено. Це ви хочете сказати?
Саме про це ми й говоримо. Ви їх навіть не захищаєте.
Бо їх неможливо захистити.
А мене звільнено. Добре!
Ось безкоштовна порада.
Причина їхнього арешту в тому, що є аудіокасети.
Поліція, можливо, не мала б, та все ж слухала їх.
Тож вам треба відкрити очі на те,
що історія Лайла й Еріка має купу прогалин. Може, вони винні.
Ні!
- Закрийте рота! - Слухайте.
Слухайте, ви найняли мене, щоб укласти угоду. Так?
Саме для цього я і тут.
Якщо ви хочете їх звільнити, тут я вам не допоможу.
Бо я їм не вірю й присяжні не повірять.
Знайдіть когось іншого. І знайдіть кращу історію.
Або ваших хлопців, у невинуватості яких ви впевнені,
чекає смертний вирок від штату Каліфорнія.
Щасти вам.
По суті, це був дрібний проступок.
П'ять років тому так це й трактували.
Але за новим законом п'ять каменів — це злочин.
А оскільки я ще й мав пістолет, то класифікували як озброєний напад.
І ось я тут із вбивцями.
Ти і я тут із ними.
Ага, це невинні люди.
Мабуть, це така система.
Я збентежений
щодо тебе.
- Що ти маєш на увазі? - Ну а що ти любиш?
Ти любиш хлопців, так?
Ти ж гей, так?
Що? Ні.
Ні.
- Я навіть це слово не люблю. - Гаразд. Гаразд, я теж.
Ти не гей. Але скажи: тобі подобається бути з хлопцями?
Не знаю, бо...
я через дещо пройшов удома.
Але...
з тобою мені добре.
Ага, ну добре.
Я знаю, хто я. Мені на все начхати.
І тобі має бути байдуже — це і все.
Нормально бути собою.
Ага. Не в моїй родині.
Що я такого зробив? У мене нічого немає.
А це що це таке?
Що? Я не знаю.
Еріку, прочитай, а потім викинь. Ось про що я думав.
Гадаю, Марк має заїхати на «порші» в тюремний док.
Вистрибнути, не вимикаючи двигун.
Ми стрибнемо в машину й поїдемо по 110-ій.
Схема в малюнку.
Щодо нашої зовнішності.
Потрібні пластичні операції.
Зробимо підтяжку обличчя, нові підборіддя, і, звісно, нові зачіски.
Нам потрібні паспорти, візи...
Там збагнемо, куди їхати.
Гадаю, треба їхати до табору дідуся Марка Ейча в Канаді,
але в теплий сезон.
Торонто, Лондон, Бельгія, Ліван,
а потім оселимося в Колумбії.
Там люблять курячі крильця.
- Що? - Уставай. Обшук камери.
Що це таке?
Не знаю.
Лайле Менендесе — на червону лінію.
Що таке?
- На червону лінію! - Поясніть чому.
Що відбувається?
- Іди до червоної лінії. - Чому?
- Якого біса! - Агов! Лайле!
- Куди ви мене ведете? - Лайле!
- Куди ви його ведете? - Що відбувається?
- Твого брата перевели в інший блок. - Я не розумію. Чому?
Лайл каже, що написав тобі якийсь лист.
Ми весь час переписуємося.
Так, але цей лист містив плани втечі.
Еріку.
Це погано.
- Коли він повернеться? - Його перевезли назавжди.
Там хтось іще є?
Може, хтось із твого блоку,
кому можна довіряти.
Так.
Чому ви хочете всиновити дитину?
Ми давно про це говоримо. Про створення власної сім'ї.
У дружини доросла дочка від попереднього шлюбу,
і ми не одружувалися, поки обидва не...
Тіме, цій жінці не потрібна вся історія нашого життя.
Якщо подумати, може, і так.
Бо як іще ви визначите, хто може стати хорошими батьками?
Якщо чесно, я гадаю, що всі пари мають доводити,
що вони готові до батьківства.
Надто легко завести дитину.
Деякі пари мають дітей.
Нехтують ними. Знущаються. Наче це сміття.
А через 20 років мені доводиться захищати їх.
Судячи з вашого досьє, пані Абрамсон,
ви дуже успішна адвокатка.
Як казав ваш чоловік, у вас уже є дочка.
Тож я не маю вам розповідати, як важко бути матір'ю.
Є причина, чому на цьому етапі вашого життя
ви готові повторити це знову?
Гаразд, ось вам ганебне зізнання.
Я не пам'ятаю, як була матір'ю.
Тобто, звісно, пам'ятаю. Але все наче в тумані.
Я народила Лейн перед вступом на юрфак.
Я щойно розлучилася.
І все, що я могла, — це лише не захлинутися.
Ні, я не була поганою мамою. Я була непоганою мамою.
Недосконалою? Так.
Трудоголічкою? Винна.
Але я відчуваю, що зараз я на такому етапі життя,
коли я могла би насолоджуватися материнством.
Коли я не відчуватиму постійної боротьби.
А через мою роботу
я бачу, що відбувається, коли діти не отримують необхідної опіки.
Якщо я зможу виростити дитину і дати їй необхідну любов,
щоб вона ніколи не потребувала такого адвоката, як я,
тоді я готова.
Навіть якщо доведеться кілька років міняти підгузки.
Домініку, ти перебільшуєш.
Шарон, ти маєш знати мене достатньо, щоб розуміти,
що я ніколи не перебільшую.
Гаразд. Але злі?
Ти справді віриш, що ці Менендеси злі?
Так.
Якби ти дивилася злу в обличчя, як я,
ти б ніколи його не забула.
Думаєш, вони це зробили?
Авжеж, це вони.
Вони класичні соціопати.
Особливо старший брат.
Його очі ще порожніші, ніж у Клауса фон Бюлова.
Як дитина може навіть думати скоїти щось подібне проти батьків?
Мене вже нічого не шокує, Джойс.
На що тільки не здатні люди.
Єдине, що мене шокує і що вселяє в мене огиду,
це те, що наша система правосуддя
ставить права вбивць і ґвалтівників
понад правами їхніх жертв.
Система правосуддя відверто упереджена стосовно підсудних,
особливо якщо підсудні темношкірі, що не мають доступу до нормальних адвокатів.
Так, але у ваших найбільших справах
не було жодних сумнівів щодо вини ваших клієнтів.
Тобто лише невинні люди заслуговують на належний захист?
Ні, я питаю, чи всі мають право на захист від Леслі Абрамсон,
особливо ті, чиї звинувачення варті смертної кари.
Смертна кара — цілковита пародія на мораль.
Це не лише аморально, це просто варварство.
Це незбагненно.
- Це ж сама леді-дракон. - Хто?
Леслі Абрамсон.
Адвокатка для найганебніших людей суспільства.
У справах про вбивства не можна все сприймати за чисту монету.
Необхідно визначити, у якому стані була людина
в момент скоєння злочину.
Та жінка —
втілення всього, що не так із юридичною системою.
Чи була особа при здоровому глузді, коли скоїла злочин?
Чи мала когнітивні порушення?
Чи були в неї підстави вважати, обґрунтовано або ні,
що її життя в небезпеці?
А ви чули, що вона спробувала допомогти укласти угоду
для вбивці моєї доньки?
У неї патологічна прихильність до винних клієнтів,
особливо винних юнаків.
І якщо є щось, що не любить обвинувачення, то це нюанси.
Для них кожен підсудний — цвях,
вартий того, щоб система його забила.
Легко говорити про справедливість, не знаючи всіх фактів.
Можна сказати, «Обурення» — це ваше друге ім'я.
Знаєте, вірте чи ні,
але це «Надія».
Домініку.
Вітаю, Леслі.
Дивно бачити тебе тут.
Це й правда незвичайне для мене місце.
Дами, які разом ходять на обіди, — це ваше.
Я читав, що апеляцію твого клієнта, Ріка Сандерса, знову відхилили.
Схоже, він не вийде із камери смертників.
Я впевнена, що Домінік чудово вас розважив.
Бо він не лише кінопродюсер-невдаха,
а й справжній оповідач.
Але не вірте всьому, що він каже. Він схильний до перебільшень.
Не буду затримувати, Леслі.
Я певен, що десь є вбивця, що потребує твоєї допомоги.
Леслі, слухаю.
Привіт, Джеррі.
Так, я щойно закінчила давати інтерв'ю.
Так. Репортеру.
Ні, я не ненавиджу пресу.
Ну добре, лише тупуватих.
Нагадаю тобі, що я одружена з репортером.
Що трапилося?
Я чула про цю справу. А хто не чув?
- Вони питали про тебе. - Що?
Вони подзвонили й спитали, чи ти вільна.
Та ти що, жартуєш?
Пані Абрамсон, дякую, що знайшли час,
щоб зустрітися з нами.
Джеррі Шейлеф каже, що ви найкраща адвокатка в Лос-Анджелесі.
Я певна, він цього не казав.
Джеррі не сказав би: «Найкраща адвокатка».
Він просто сказав би, що я найкраща.
Отже, як ви знаєте, ми щойно звільнили Роберта Шапіро.
Ми не були переконані, що він підходить нашим хлопцям.
Я знаю Боба.
Хороший адвокат, але не той, хто потрібен для такої справи.
Для нього головне — розкручування медійного наративу
з метою укласти найкращу угоду для клієнтів.
Я не люблю укладати угоди.
Краще битися.
Бо якщо не б'єшся, то не переможеш.
Ви працювали з подібними справами?
Такими, де підсудних звинувачують у вбивстві,
але все одно вигравали?
Нещодавно я захищала юнака на ім'я Арнел Сальватерра,
він визнав, що вбив батька.
Підозрювали вбивство першого ступеня.
Арнел і його сестри страждали
від багаторічного фізичного й психологічного насильства з боку батька.
Він мучив їх.
Прокуратура хотіла виставити Арнела чудовиськом.
Буцімто він ретельно спланував убивство батька,
а потім холоднокровно застрелив його уві сні.
А я вірю, що все було не так.
Гадаю, Арнел застрелив батька задля самозахисту.
Чи мусив Арнел чекати, доки його батько
матиме приступ люті й таки вб'є його?
Або його матір?
Або його братів чи сестер?
Як це сталося з маленькою Лізі Стайнберг, коли її батько-тиран усе ж убив її?
Я хотіла, щоб присяжні побачили,
що Арнел не чудовисько.
Навпаки, він був жертвою.
Якщо ви засудите Арнела за вбивство першого ступеня,
це ніби рука його батька повстане з могили
й ви станете спільниками в останньому акті його терору.
Арнела не засудили за вбивство першого ступеня.
Його засудили до трьох років умовно.
А ви можете зробити це для Лайла й Еріка?
Я б захищала лише Еріка.
Лайлу потрібен свій окремий адвокат,
але з документів, які я встигла прочитати,
ці хлопці не заслуговують провести решту життя у в'язниці,
не кажучи вже про смертну кару.
Я не можу гарантувати результат,
але обіцяю вам,
що влаштую той іще бій.
Коли зможете почати?
Може, спершу обговоримо мій гонорар?
Я уявляю, як важко тобі було останні кілька тижнів.
У в'язниці один, нарізно з братом.
Так, це було важко.
Певна, ти чув, що кажуть про тебе й Лайла.
Що ви двоє — розпещені багаті діти,
які вбили батьків, аби збагатитися.
І це правда.
Адже ви обоє дійсно мали досить суттєві розтрати
після тих убивств.
Машини, дизайнерський одяг,
годинники, розкішні квартири —
трохи надмірно для магазинної терапії, хіба ні?
Ті грандіозні витрати —
це ваша з братом перша помилка.
Потім ти переоцінив довіру до того покидька, доктора Озіела,
і зізнався йому.
Потім ви дозволили йому записувати ваші сеанси.
- Тоді ви погрожували вбити його. - Ми не збиралися вбивати д-ра Озіела.
Та через це плівки стали доказами
проти вас у суді.
Ми не знали. Ми думали, вони конфіденційні.
Також ви з Лайлом розповідали людям різні версії того, що сталося.
Що? Ви були такі впевнені, що вас ніколи не заарештують?
Коли вас нарешті заарештували й ви з'явилася в суді,
ви виглядали абсолютно бездушними й без докорів сумління.
Ще одна велика помилка.
Хоча, гадаю, вашою найбільшою помилкою
взагалі було вбивство батьків.
Ми не...
Я прочитала лист Лайла до тебе.
Божевільний план втечі.
Але
він написав іще дещо, що привернуло мою увагу.
«Лише ми знаємо правду.
Лише ми знаємо таємниці про минуле нашої родини».
Що він мав на увазі?
Я найняла доктора Вільяма Вікері. Це судовий психіатр.
Зустрінься я з ним і поговори про те, що сталося і чому.
- Психіатрів не хочу. - Еріку...
Я не можу.
Ви сказали, розмови з Озіелем — помилка. Я не хочу.
Це тому, що він козел, який порушив професійну етику
й маніпулював вашою довірою.
Запевняю тебе, Доктор Вікарі зовсім не схожий на нього.
Еріку...
Тепер, коли я твій адвокат,
я не дозволю робити нові помилки.
Але мені потрібно, щоб ти був абсолютно чесним зі мною
і довіряв мені.
Тільки так ми виграємо.
Я терпіти не можу цю їжу.
Я більшу частину життя будував своє тіло.
Намагався правильно харчуватися: низький жир, багато вуглеводів, а тут це.
Еріку, ти лише марнуєш гроші. Гаразд?
Я мушу допомогти тобі докопатися до суті.
Але повір мені,
я не зможу, якщо ти не почнеш бути зі мною чесним.
Дуже чесним.
Так.
Просто...
Це складно.
Спробуй.
Гаразд.
Ну...
Ми дійсно це зробили.
Ми з Лайлом. Це ми.
Але...
Були...
На це були причини.
Ну ж бо.
Це записки двох моїх останніх зустрічей з Еріком.
Це неймовірно.
Я говорила з доктором Вікарі. Сподіваюся, ти не проти.
Я хочу подякувати тобі за правду.
І я просто скажу цю правду вголос.
Тебе сексуально розбещував твій брат Лайл.
Коли це почалося?
Я був малим.
Мені було п'ять чи шість років.
І я подумав, що мені навіть
сподобалося.
Можливо. Спочатку.
А потім ні.
А коли тобі не сподобалося або тоді, коли ти думав, що сподобалося,
як ти почувався, Еріку?
Я ніколи не звинувачував його.
- Ні? - Ні.
Тому що...
Чому, Еріку?
Бо мій батько робив це з ним.
Твій батько розбещував твого брата, Лайла?
Так. Він казав, що це...
Типу, так робили спартанці. Від цього міцнішають.
Не знаю, як довго він це робив із Лайлом.
Але я знаю, що якось Лайл сказав йому припинити, і він припинив.
І коли він зупинився, я пам'ятаю, коли це сталося.
Я добре пам'ятаю той час.
Але чому саме?
Бо саме тоді батько почав робити це зі мною.
Ох, Еріку.
Любий.
Усе гаразд.
Дякую, що сказав мені це.
Дякую.
Як ти міг так жити? Скажи.
Просто якось впорався.
Робив те, що мав.
Ти уникаєш його, але...
Стараєшся підіграти, просто щоб усе було швидше.
Аби покінчити із цим.
Ти посипаєш корицею його каву, або додаєш її до його їжі, або...
Чекай. Нащо кориця?
Це просто аби...
сперма мала кращий смак.
Це не дуже працювало, бо
його почало дратувати, що всюди була кориця.
І раптом він почав поливати всю мою їжу лимонним соком,
щоб заглушити мої смакові рецептори...
Це допомогло?
Не дуже.
Але треба було щось робити.
Щоб змінити життя, яким ми жили.
І одного разу я збагнув,
що я готовий зробити що завгодно,
аби все це припинилося.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька