‫- קלבסס, קליפורניה‬ ‫1988 -‬
‫זה היה פאקינג קל.‬ ‫-רואה? אמרתי לך.‬
‫עבודה טובה, אי.‬
‫כן, טוב, מה תמיד אמרו לנו? רק אל תיתפסו.‬
‫- מפלצות: הסיפור של לייל ואריק מננדז -‬
‫אבל כן נתפסתם.‬
‫ותתקן אותי אם אני טועה,‬
‫אבא שלך דאג‬ ‫שאריק ייקח את האחריות על זה, נכון?‬
‫טוב, כן.‬
‫זאת אומרת, זו לא הייתה החלטה שלי.‬ ‫-וככה הכרת את ג'רום אוזיאל?‬
‫כן. חלק מהעונש שלנו היה‬ ‫שהיינו צריכים להתחיל להיפגש עם פסיכולוג.‬
‫לייל,‬
‫הייתה לי שיחה עם אריק.‬
‫הוא סיפר דברים‬ ‫שרציתי לשמוע את גרסתך לגביהם.‬
‫אוקיי.‬
‫לייל, הוא סיפר לי שהתעללת בו מינית,‬
‫ושאביך עשה לך את אותו הדבר.‬
‫אתן מנסות להפיל את כל האשמה עליי?‬
‫לא, לייל, זה נכון.‬
‫לזלי היא עורכת הדין של אריק. ואני שלך.‬
‫אבל זה מקובל במשפטים מהסוג הזה.‬
‫אנחנו צריכות לשמוע את זה משניכם.‬ ‫-אני יודע מה אתן עושות!‬
‫אתן מנסות לתאר את אבא שלי כאדם שפל.‬ ‫זה לא נכון.‬
‫זה לא מי שהוא היה.‬ ‫הוא היה אדם נהדר ואהבתי אותו מאוד.‬
‫אני לא יודע אם אתן מסוגלות להבין.‬ ‫אולי אתן לא.‬
‫אהבתי אותו, והוא אותי. הוא רצה שנגיע רחוק.‬ ‫מה שאף אחד לא הצליח להבין זה‬
‫שהוא ציפה מאיתנו‬ ‫שנעמוד בסטנדרטים גבוהים, כן?‬
‫ואז שתיכן מביאות אותי לכאן‬ ‫כדי לדבר על כמה שהוא היה נורא, ו...‬
‫אני פשוט לא אעשה את זה, אוקיי?‬
‫הוא אהב אותי.‬
‫אני אוהב את אבא שלי.‬ ‫-לייל, ירית לו בראש.‬
‫אתה מבין שזה לא הגיוני?‬
‫אני מבין שזה לא הגיוני בעינייך.‬
‫את לא מבינה מי היה אבא שלי,‬ ‫ומה הוא רצה ממני.‬
‫מה הוא רצה?‬ ‫-הוא רצה שאהיה מספר אחת.‬
‫במה?‬
‫בכל דבר.‬
‫הייתי חייב להיות הכי טוב בטניס.‬
‫זהו זה! כן! זה הבן שלי!‬ ‫-כן!‬
‫לקבל את הציונים הכי טובים.‬
‫אתה חושב שתתקבל לאוניברסיטת יוקרה‬
‫עם שטות כזאת?‬
‫החיבור הזה ילדותי ופתטי לחלוטין.‬
‫זה פאקינג לא ייאמן.‬
‫אני כותב את הבא.‬
‫הייתי צריך לצאת עם הבנות הכי טובות.‬ ‫זאת היא!‬
‫הזמנתי אותה לארוחת ערב.‬
‫לא. שמעתי על הבחורה הזאת, והיא פרחה וזונה.‬
‫אם זו הבחורה שהצבעת עליה אתמול,‬ ‫אז תשכח מזה.‬
‫אמא!‬ ‫-לא!‬
‫הבחורה הזאת לא תאכל‬ ‫מכלי החרסינה המשובחים שלי.‬
‫בטח יש לה איידס.‬
‫אמא, על מה לעזאזל את מדברת?‬
‫מה לעזאזל?‬ ‫-היי! תירגע.‬
‫היא בחוץ! היא בדלת!‬ ‫-שב. לא. לייל!‬
‫אם תפתח את הדלת,‬ ‫אני נשבע באלוהים שאהרוג אותך. שב.‬
‫שב.‬
‫אלוהים. אני אגיד לרודפת הבצע המזוינת.‬
‫תודה. תיפטר ממנה, בבקשה. עכשיו.‬
‫אוקיי.‬
‫שלום?‬
‫אוקיי, לייל לא פנוי לצאת איתך, מותק.‬
‫ביי!‬
‫הייתי חייב להתקבל לאחת האוניברסיטאות‬ ‫של ליגת הקיסוס. הוא היה אובססיבי לגבי זה.‬
‫"ואני יכול לומר לכם בביטחון,‬ ‫חברי ועדת הקבלה,‬
‫"שאני לא רק נועדתי לפרינסטון,‬
‫"אני, ג'וזף לייל מננדז, נועדתי לגדולה."‬ ‫-וואו.‬
‫לייל, זה מצוין.‬
‫ממש טוב, מותק.‬
‫זה ממש טוב, לייל.‬ ‫-תודה.‬
‫רגע. אתם מדברים איתו או איתי?‬ ‫כי אני כתבתי את זה.‬
‫כלומר, החיבור שלו היה כמו...‬
‫כמו משהו שילד בגן כתב.‬ ‫ככה מתקבלים לפרינסטון.‬
‫זה חיבור.‬
‫אבא, זאת לא...‬ ‫-מה? רמאות?‬
‫אני רוצה לגלות לך סוד,‬
‫אוקיי? כל יצור מרמה בעולם הזה.‬ ‫ואתם יודעים מה יש לי לומר על זה?‬
‫אתם יודעים איך תשיגו את כל זה?‬
‫תשקרו. תרמו.‬
‫תגנבו.‬
‫אבל תנצחו.‬
‫אוקיי?‬
‫בחיים אל תיתפסו.‬
‫אבל כן התקבלת לפרינסטון.‬
‫כן.‬
‫זה לקח קצת זמן.‬
‫והייתי צריך קודם ללמוד שנה בקולג' קהילתי.‬ ‫אבל, כן.‬
‫תראה, חייב להיות משהו שניתן לעשות‬ ‫כדי לפתור את זה. אני בטוח.‬
‫לייל נתפס על העתקת מטלה‬ ‫במעבדה לפסיכולוגיה מחבר ללימודים. ו...‬
‫סליחה, שנייה אחת.‬
‫אני מצטער. תסלח לי.‬ ‫מעבדת פסיכולוגיה? מה זה?‬
‫בחיים אפילו לא שמעתי על זה.‬
‫ברצינות. יש להם‬
‫מעבדות בפסיכולוגיה?‬
‫באמת?‬
‫כן.‬
‫אבל בעולם האמיתי,‬ ‫כשאתה הולך להיפגש עם פסיכולוג,‬
‫הוא לא אומר,‬ ‫"ביי, אני הולך למעבדה!" בחייך.‬
‫זה קצת... זה בולשיט.‬
‫מה שאני מתכוון זה...‬
‫שהבן שלי לא העתיק במשהו חשוב.‬
‫למרבה הצער, אנחנו לא רואים זאת כך.‬
‫אוקיי, תראה. הוא העתיק.‬ ‫אני אכניס לו מכות רצח על זה.‬
‫אבל לא יסלקו אותו.‬ ‫-מר מננדז...‬
‫לא, אדוני. לא יסלקו אותו.‬ ‫אני נשבע באלוהים. תקשיב.‬
‫כעמוד תווך בקהילה הזאת,‬ ‫נתתי כל כך הרבה כסף.‬
‫כל כך הרבה כסף מזוין, שנה אחר שנה.‬
‫אז, לכל הפחות‬
‫אנחנו צריכים לחשוב על פתרון.‬
‫אני רציני לגמרי.‬
‫אני לא קם מהכיסא הזה.‬
‫אני...‬
‫אני אשתין במכנסיים.‬
‫אוקיי.‬
‫הדבר הכי טוב שאני יכול להציע‬ ‫הוא השעיה לשנה אחת.‬
‫אסור לך לספר על זה לאיש. שמעת?‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫תבוא ללוס אנג'לס בקיץ, תעבוד אצלי.‬ ‫אתה תהיה מנהל מתלמד. הכול בסדר.‬
‫ברור לך?‬ ‫-כן. אני ממש מצטער, אבא.‬
‫אמא ואבא שלי עברו לקליפורניה‬ ‫כי אבא שלי קיבל עבודה נחשבת.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫ולייל כאן, בחופשת קיץ מפרינסטון.‬ ‫אולי לא שמעתם על פרינסטון.‬
‫תודה על הצחוק.‬
‫הוא מוציא מאיות.‬ ‫בום, בום, בום. אחת אחרי השנייה.‬
‫הוא מספר אחת בנבחרת הטניס.‬
‫מה דעתכם?‬ ‫-כן.‬
‫ועכשיו הוא המנהל המתלמד החדש שלנו, אוקיי?‬
‫אז בואו נעניק קבלת פנים חמה‬ ‫בסגנון לייב אנטרטיינמנט ללייל מננדז.‬
‫אוקיי!‬
‫היי, רק רגע. נושר לך השיער?‬
‫אוקיי.‬
‫אז הערב, יש לנו הקרנה מיוחדת.‬
‫הוא סתם חתיכת אידיוט.‬
‫אני כזה, "אני יודע מי זה אבא שלך,‬ ‫זה בסדר".‬
‫אעשה כן עם הראש ואגיד, "כן, רעיון נהדר".‬ ‫-אני יודע, נכון? ילדים עשירים מזוינים.‬
‫הדגם הזה יתאים לך מאוד.‬
‫לגמרי, זה האחד.‬ ‫-כן!‬
‫כן!‬
‫עבודה יפה מאוד. יפה מאוד.‬
‫אני לא בטוח. כאילו...‬
‫אני לא יודע אם זה הדבר הנכון.‬
‫לא? בחייך.‬
‫ממש מצוין. אתה נראה נהדר עם זה.‬
‫אתה רוצה להיות קילר, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-נכון?‬
‫אתה רוצה להצליח בעסקים?‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫אתה רוצה להיכנס לפוליטיקה?‬
‫אז אתה צריך ראש עם שיער טוב, נכון?‬
‫זה יפהפה. כל הכבוד. זה נהדר.‬
‫אבל מה אם אני...‬
‫לא רוצה?‬
‫מה אתה לא רוצה?‬
‫לחבוש פאה.‬
‫מה אם אני לא רוצה לחבוש פאה?‬
‫נוכל לדבר על זה בבית. אוקיי?‬
‫עכשיו אתה חובש פאה.‬
‫ככה זה יהיה. אוקיי?‬
‫מה דעתך לומר, "תודה, אבא,‬ ‫על כל מה שאתה עושה בשבילי?"‬
‫אבא, תודה רבה‬ ‫על כל מה שאתה עושה בשבילי.‬
‫בדיוק. אוקיי.‬
‫אתה מאמין לשטויות האלה?‬
‫לייל, אני רוצה לחזור לרגע‬ ‫לתקופה שלפני ההשעיה שלך,‬
‫לחזור למעשי השוד ולפגישה עם אוזיאל.‬
‫לייל!‬
‫מה אתם עושים?‬ ‫-תראה את זה.‬
‫שיט!‬
‫מאיפה השגתם את זה?‬
‫ההורים של ג'ון ליסט מחוץ לעיר,‬ ‫אז הוא עשה מסיבה.‬
‫התותח הזה מצא את הצופן של הכספת‬ ‫על פתקית נדבקת.‬
‫כאילו, זה עדיף על לבקש כסף מאבא, נכון?‬
‫לייל, זה ממש קל. אנחנו יודעים‬ ‫אילו ילדים נסעו לחופשות מחוץ לעיר.‬
‫מחשב ביתי של IBM PS/2?‬ ‫-כן.‬
‫מכונת סולופלקס אחת.‬ ‫כספת גדולה חסינת אש. מדפסת.‬
‫כן, כל זה כאן.‬
‫אלוהים, זה מלא דברים. מה חסר מהרשימה?‬
‫דברים שהם משכנו. תכשיטים, כמה כלי חרסינה.‬
‫זה כנראה הכלי לרוטב שהיא דיברה עליו.‬ ‫והם גם אומרים שהיו שם 8,000 דולר במזומן.‬
‫בסדר, תן לי מספר ואני אכתוב צ'ק, בבקשה.‬
‫אוקיי.‬
‫אנחנו ממש מצטערים, אבא.‬ ‫-לא. בבקשה, אל תדבר.‬
‫אני לא רוצה לשמוע אף מילה מהפה שלך.‬
‫מה אני אעשה?‬
‫לייל, מה יש לך לומר על זה?‬
‫רק, כן.‬
‫אנחנו מצטערים.‬
‫לא.‬
‫זאת אומרת, תודה ששחררת אותנו בערבות.‬
‫לא, אתם לא מבינים.‬
‫אתם פאקינג לא מבינים.‬
‫שניכם מחוץ לצוואה.‬
‫זה סוף הסיפור.‬
‫תשקרו, תרמו, תגנבו, אבל אל תיתפסו!‬
‫זה עניין של בית המשפט. השופט אמר‬ ‫שהם חייבים לעשות את זה, והם יעשו.‬
‫הילדים שלי לא צריכים טיפול, בשם אלוהים.‬ ‫הם בסדר.‬
‫אני רק צריך את החתימה שלך על הנייר הזה.‬
‫כי הילדים שלי לא הולכים לשם‬ ‫בשביל לדבר על המשפחה הזאת‬
‫או על שום דבר שקורה בבית הזה.‬
‫הם לא, ואם הם כן,‬ ‫אני צריך שתגיד לי. בבקשה.‬
‫כי זו לא הסיבה שהם הולכים לשם.‬ ‫הם שם כדי לדבר על...‬
‫מעשי השוד ו...‬
‫כן, כמה שהם מצטערים, והחרטה שהם חשים.‬
‫בלה, בלה, בלה, וזה הכול.‬
‫סליחה על ההמתנה. מי מכם הוא אריק?‬
‫אני אריק, וזה לייל.‬
‫ולמה לא סיפרת לו?‬
‫לד"ר אוזיאל.‬ ‫-למה לא סיפרתי לו מה?‬
‫על ההתעללות.‬
‫על ההתעללות המינית.‬
‫טוב, כשהתחלנו להיפגש איתו‬
‫באותה תקופה...‬
‫לא ידעתי ש...‬
‫אבא שלי עדיין עושה עם אריק‬ ‫את מה שהוא עשה איתי.‬
‫הוא עדיין לא סיפר לי על זה.‬ ‫-כן, אבל אתה מבין מה אני אומרת?‬
‫למה לא סיפרת לאף אחד?‬
‫שאבא שלך התעלל בך?‬
‫אתה מספר לנו כל דבר אחר,‬ ‫אבל אתה לא מספר לנו את זה.‬
‫זה ברור שאהבת את אביך, אוקיי?‬
‫ג'יל ואני, אנחנו מבינות את זה.‬
‫אבל, לייל, אם אבא שלך התעלל בך מינית,‬ ‫אנחנו צריכות לשמוע על זה.‬
‫אנחנו צריכות לשמוע על זה‬ ‫באופן מפורט ככל שתוכל.‬
‫אוקיי.‬
‫אוקיי?‬
‫אוקיי, כן, אני מבין את זה.‬
‫אני...‬
‫סליחה...‬
‫אין בעיה, קח את הזמן.‬
‫אריק יודע, כמובן,‬
‫ודונובן, השותף שלי לחדר בפרינסטון,‬ ‫סיפרתי לו.‬
‫סיפרתי לבת דודה שלי.‬
‫היא גרה אצלנו.‬
‫ו...‬
‫רציתי לישון איתה במרתף‬ ‫כדי שאבא שלי לא יוכל לרדת לשם.‬
‫ואני זוכר‬
‫ששאלתי אותה, "אבא שלך פעם...‬
‫"נגע באיבר המין שלך?"‬
‫והיא רק הסתכלה עליי‬
‫כאילו‬
‫שהיא אפילו לא מבינה מה אמרתי.‬
‫בן כמה היית כשזה התחיל?‬
‫בן שש, אני חושב.‬
‫וכשאני נזכר בזה, זה כמו...‬
‫לא יודע. זה קצת כמו סרט, נראה לי.‬
‫הכול קורה בהילוך איטי.‬
‫זה התחיל בעיסויים אחרי משחקי טניס וכאלה.‬
‫בוא.‬
‫וזה מצחיק, כי כשילד עושה ספורט,‬
‫הוא לא זקוק לעיסוי.‬
‫ואני זוכר את הידיים שלו.‬
‫הרגשתי...‬
‫מיוחד?‬
‫כאילו שהייתי מרכז עולמו.‬
‫והיינו מלטפים זה את זה.‬
‫ואמא שלך ידעה שזה קורה?‬
‫חשבתי שלא, היא לא.‬
‫בכל אופן, כשמלאו לי שבע,‬
‫זה התחיל להשתנות, ו...‬
‫הוא התחיל להראות לי סרטים.‬
‫סרטים פורנוגרפיים?‬
‫והייתי צריך...‬
‫היינו נכנסים לחדר האמבטיה,‬ ‫והייתי צריך לרדת על הברכיים,‬
‫ועל האריחים הייתה דוגמה מוזרה.‬
‫הרגשתי שאני מסתכל עליה המון זמן,‬ ‫ועכשיו, כשאני משרבט לפעמים,‬
‫אני משרבט את הדוגמה הזאת.‬
‫בכל אופן...‬
‫הייתי יורד על הברכיים,‬ ‫והוא היה מנחה את התנועות שלי.‬
‫מנחה את התנועות שלך כדי...‬
‫ללטף אותו?‬
‫אבל עם הפה שלי.‬
‫כשהיית בן שבע...‬
‫אביך אילץ אותך לעשות לו מין אוראלי?‬
‫כן.‬
‫ואני יודע שהייתי בן שבע‬
‫כי בדיוק אז קיבלתי‬ ‫את משפחת הבובות של רחוב סומסום,‬
‫והם היו מתווכחים כל הזמן‬ ‫על הדברים שעשיתי איתם.‬
‫סליחה, מי זה הם?‬
‫הבובות.‬
‫לאוסקר היו הרבה דעות נחרצות על זה,‬
‫וארני תמיד רצה לשחק איתי לאחר מכן.‬
‫כנראה כדי להסיח את דעתי מזה?‬
‫כי בערך באותו זמן‬
‫או אולי קצת לאחר מכן,‬ ‫התחלתי ממש לא לאהוב את זה.‬
‫כי אבא שלי התחיל לשלב חפצים.‬
‫הוא היה מפשיט אותי,‬ ‫ואז הוא היה מחדיר את החפצים.‬
‫וידעתי שזה מוזר,‬ ‫אז סיפרתי על זה לבת דודה שלי.‬
‫אבל אמא שלי לא האמינה לה‬ ‫או שפשוט לא היה לה אכפת.‬
‫אבל אז התחלתי לעשות את זה לאריק.‬
‫ואני לא יודע למה עשיתי את זה‬ ‫כי לא אהבתי שאבא שלי עשה את זה לי.‬
‫גם הוא לא אהב את זה.‬ ‫הוא תמיד ביקש ממני להפסיק.‬
‫אבל הייתי חייב להפוך את זה לנורמלי, נכון?‬
‫מה שאבא שלי עשה לי,‬ ‫הייתי חייב להפוך לנורמלי.‬
‫למרות שידעתי שזה לא.‬
‫אבל כשהתבגרתי, כשמלאו לי שמונה,‬
‫ענייני הסקס החמירו.‬
‫והתחלנו להתקלח יחד.‬
‫והוא היה אונס אותי.‬
‫זה כאב כל כך ו...‬
‫אמרתי לו שזה כואב, ושאני רוצה שזה ייפסק.‬
‫והוא אמר, אני זוכר,‬
‫"אני אוהב אותך,‬ ‫אני לא רוצה לפגוע בך. זה ייפסק."‬
‫וזה באמת מה שקרה.‬
‫זה נפסק.‬
‫ועכשיו אני יודע למה,‬ ‫כי הוא עשה את זה לאריק.‬
‫אז הלכתי אליו,‬
‫ואמרתי לו שאני יודע‬ ‫על מה שקורה בינו לבין אריק,‬
‫ושכדאי שזה ייפסק.‬
‫והוא הסתכל עליי ואמר...‬
‫אריק ממציא דברים.‬
‫תשאיר את זה בינינו. אוקיי?‬
‫לייל, אני כל כך מצטערת שעברת את זה.‬
‫ורק הרבה יותר מאוחר גיליתי ש...‬
‫הוא עדיין המשיך לעשות את זה לאריק.‬
‫לייל, אני חייב לספר לך משהו.‬
‫מה?‬
‫וכשהוא אמר לי את זה,‬
‫הרגשתי כאילו...‬
‫מה?‬
‫כאילו שהוא לקח ממני את אחי‬
‫בגלל שהוא שנא את אריק ואהב אותי,‬ ‫ובגלל שאני שנאתי את אריק.‬
‫לא! 45, 46, 47!‬
‫קדימה, אריק!‬ ‫אתה יכול לעשות דקה שלמה. קדימה.‬
‫הוא שנא את אריק,‬ ‫וזה גרם גם לי לשנוא את אריק.‬
‫וראיתי איך אבא שלי התייחס אליו,‬ ‫ואז התייחסתי אליו באותו אופן.‬
‫איזה מין אדם עושה דבר כזה לאחיו?‬ ‫איזה סוג של סוטה חולני?‬
‫לא אהבתי שאבא שלי עשה את זה לי,‬ ‫ועשיתי את זה לו.‬
‫אני יודע מה קורה בינך לבין אריק.‬ ‫-מה? מה אמרת?‬
‫אל תשחק את המשחק הזה איתי!‬ ‫-רק רגע. מה אתה אומר?‬
‫אני נשבע באלוהים, זה הסוף!‬
‫אתה מבין? זה נגמר ביניכם.‬
‫ואתה בחיים לא תניח עליו אצבע.‬
‫בחיים לא.‬
‫אני אספר לכולם.‬
‫אז פשוט תפסיק.‬
‫תפסיק.‬
‫אז זה מה שהחלטת, נכון?‬
‫לא, פשוט תפסיק, כמו שהבטחת!‬
‫כן, אבל, זה אומר שעשית בחירה.‬
‫לא, אבא, אני רק אומר שאם אתה לא תפסיק...‬
‫שמעתי מה שאמרת.‬
‫עכשיו תתנהג כמו פאקינג גבר...‬
‫ותעשה את זה. פאקינג תעשה את זה.‬
‫לעשות מה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אתה הרגע שאלת אותי.‬
‫זאת אומרת, אני גאה בך, לייל,‬ ‫כי סוף סוף אתה עושה משהו.‬
‫נהדר! זה הבן שלי! יופי!‬
‫אריק עשה את הבחירה שלו.‬
‫אתה עשית את הבחירה שלך.‬
‫ואני אעשה את שלי.‬
‫ולמה אתה חושב שהוא התכוון בזה?‬
‫לא הייתי צריך לחשוב למה הוא התכוון בזה.‬
‫אני ידעתי.‬
‫הוא התכוון להרוג אותנו.‬
‫יקירתי.‬
‫תודה, יקירי.‬
‫גבירותיי, אני אף פעם לא חוזר על רכילות,‬ ‫אז תקשיבו היטב.‬
‫ברצינות, ניק, איך הצלחת‬ ‫לקבל סיור בבית משפחת מננדז?‬
‫באמת, קרי, עיתונאי בוואניטי פייר‬ ‫לעולם לא חושף את המקורות שלו,‬
‫אבל בואי רק נאמר שתמיד משתלם‬ ‫להכיר מתווך טוב בבוורלי הילס.‬
‫אז איך זה היה?‬
‫ובכן, קודם כול,‬ ‫לבית יש ייחוס מלכותי של ממש.‬
‫בין דייריו הקודמים נכללים‬ ‫פרינס, במאי התיאטרון האל פרינס,‬
‫נסיך סעודי, ואפילו נסיכה אחת.‬
‫הנסיכה דיאנה?‬
‫אלטון ג'ון.‬
‫עכשיו, לאחר שנכנסים,‬
‫אי אפשר שלא לשים לב לריהוט המחריד והזול.‬
‫אבל לאחר שחולפים על פני הרהיטים חסרי הטעם,‬
‫תשומת הלב נמשכת מיד לחדר הטלוויזיה.‬
‫במבט ראשון, אי אפשר לקבל מושג‬ ‫על מה שהתרחש שם.‬
‫אבל אם מסתכלים מספיק זמן...‬
‫מה לעזאזל?‬
‫על סמך שיחותיי עם הבלשים בחקירה,‬
‫ולאחר שראיתי את עיצוב החדר,‬ ‫זה ברור לי כשמש‬
‫שהאחים נכנסו מאחור, דרך דלתות המרפסת,‬
‫כדי שהם יוכלו לתפוס את הוריהם בהפתעה.‬
‫חוזה וקיטי היו לגמרי לא חמושים,‬
‫ולא היה להם מושג מה עומד לקרות.‬
‫מטרות נייחות לגמרי.‬
‫אז אתה חושב שזה היה מתוכנן מראש?‬
‫זה תוכנן מראש בוודאות.‬
‫לייל ואריק תכננו לעשות את זה‬ ‫במשך שבועות, שנים.‬
‫כמה מהמקורות שלי מאשרים זאת.‬
‫פשוט חשבתי שאנחנו כותבים תסריט.‬
‫לא היה לי מושג שאנחנו משרטטים תוכנית‬ ‫שלפיה אריק יחסל את הוריו.‬
‫לא, הם אף פעם לא אמרו לג'רי‬ ‫שהם היו בסכנה ממשית כלשהי.‬
‫פשוט נמאס להם מהמצב,‬
‫והם החליטו שהם סוף-סוף ישימו לזה סוף.‬
‫וכשלוקחים בחשבון את ההתנהגות שלהם‬ ‫לאחר מעשי הרצח...‬
‫כל מה שעניין אותם זה‬ ‫שיסיעו אותם בלימוזינות לכל מקום,‬
‫ולהתאכסן בסוויטה הנשיאותית במלון בל אייר.‬
‫זו באמת סוויטה נחמדה מאוד.‬
‫וגם לאחר מעצרם...‬
‫מצאתי בתא של אריק מכתב שלייל כתב.‬
‫הבחור תיאר בו תוכנית בריחה מטורפת לגמרי.‬
‫זה נעשה קשה מאוד‬
‫להזיל דמעות על האחים הסוציופתים האלה.‬
‫מן הסתם, כמה מבני המשפחה,‬
‫ממשיכים לטעון בתוקף שהם חפים מפשע.‬
‫כמה מהם אפילו נאחזים‬ ‫בתיאוריות קונספירציה מוזרות.‬
‫לדעתי החברה שבה חוזה עבד‬ ‫רצחה אותו ואת קיטי בשביל כספי הביטוח.‬
‫כולם שם חבורה של...‬ ‫איך אתם אומרים? בני זונות חמדנים!‬
‫וכמובן, בואו לא נשכח‬ ‫את הצוות המשפטי המרשים שלהם,‬
‫בהנהגת אנני היתומה הקטנה והאמיצה ללא חת.‬
‫מנוולים, אתם יכולים להגיד מה שתרצו,‬
‫אבל אריק ולייל הם בין‬ ‫הלקוחות הכי טובים שהיו לי אי פעם.‬
‫הם מקסימים.‬
‫רגע. היא לא באמת קראה להם, "מקסימים".‬
‫את יודעת שאני אף פעם לא מגזים.‬
‫אז מה לדעתך היה המניע שלהם? כסף?‬
‫אתה לא רוצח את ההורים שלך‬
‫באופן שבו חוזה וקיטי מננדז נרצחו‬
‫סתם בשביל כסף.‬
‫לפוצץ להם את הצורה עם רובי ציד מטווח קרוב.‬
‫ופשוטו כמשמעו, למחוק את פרצופם.‬
‫אתה לא מטעין מחדש את הרובה שלך‬
‫כשאתה מבין שאמא שלך עדיין חיה.‬
‫גם אחרי שחוררת אותה בקליעי רובה ציד‬
‫שפילחו את גופה,‬
‫והיא זוחלת על הרצפה כמו חיה מרוטשת,‬
‫שנאחזת בחייה כבחוט השערה.‬
‫אתה לא עושה את דרכך אליה‬ ‫דרך עשן הרובים ומעל תרמילי הקליעים,‬
‫מצמיד את לוע הרובה ללחי שלה,‬
‫מסתכל לה בעיניים‬
‫כדי שהיא תדע שזה אתה,‬
‫ואז...‬
‫לא.‬
‫זה לא קשור לכסף.‬
‫זה קשור למשהו עמוק יותר, אפל יותר,‬
‫ומרושע‬
‫שהוא מעבר לשנאה.‬
‫אלוהים, ניק.‬
‫אין פלא שלא שכרנו אותך‬ ‫לעשות את השכתובים של "אישה יפה".‬
‫דרך אגב, ניק, הכתבה שלך בוואניטי פייר.‬ ‫יש לה כותרת?‬
‫"סיוט באלם דרייב."‬
‫פשוט לא ייאמן.‬
‫תירגעי. לז, את לא אמורה לקרוא את זה.‬
‫למרבה הצער, שאר אמריקה כן קוראת את זה!‬
‫זה קשה מספיק להתמודד עם עיתונאים אמיתיים,‬
‫ועכשיו גם עם פסאודו-עיתונאים.‬
‫פסיכולוגים שרלטנים כמו דאן‬ ‫שלא אכפת להם מהעובדות.‬
‫"הבנים נכנסו דרך דלתות המרפסת?"‬
‫"הם לבשו סרבל וכפפות?" גם זה קשקוש.‬
‫"חוזה וקיטי אכלו גלידה ופירות."‬
‫דאן בכלל טרח לקרוא את דוח המז"פ?‬
‫תראה, אני מבינה.‬
‫הבת שלו נרצחה, וזו טרגדיה איומה.‬
‫אני לא מנסה להמעיט בחומרתה.‬
‫אבל זה נותן לו זכות למכור שקרים‬
‫ולהיות עבד עיתונאי בשירות התביעה?‬
‫דאן עוסק ברכילות עיתונאית, מותק.‬ ‫ולמרבה הצער, רכילות מוכרת.‬
‫אבל באמת קראת ללייל ואריק "מקסימים"?‬
‫זאת לא הנקודה, טים!‬
‫הנקודה היא שהודות לו,‬ ‫דעת הקהל עליהם עכשיו הרוסה.‬
‫אין סיכוי שהבנים יזכו עכשיו למשפט הוגן.‬ ‫-אז אולי כדאי שתפסיקי לייצג אותם.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫אתה מכיר אותי. אני לא יודעת להפסיק.‬ ‫בגלל זה אני עדיין מעשנת.‬
‫לו רק הייתי מכירה עיתונאי טוב‬
‫שהיה יכול לעזור לי להדוף‬ ‫כמה מהשטויות האלה של התביעה.‬
‫לז. עשינו הסכם, זוכרת? דת ומדינה.‬
‫אה, זה.‬
‫וכישורייך המשפטיים טובים יותר‬ ‫מגיוס דעת התקשורת.‬
‫כי רוב אנשי התקשורת הם חלאות!‬
‫אוקיי, הבנתי. את כלב תקיפה!‬
‫לכן התחתנתי איתך.‬
‫רק תשתדלי לא להרגיז אף אחד‬ ‫בפגישת המעקב שלנו לאימוץ בשבוע הבא.‬
‫בשבוע הבא? באיזה יום?‬
‫יום שלישי.‬
‫שיט. אני לא יכולה. אני מצטערת.‬ ‫יש שימוע טרום משפט על הקלטות של אוזיאל.‬
‫כבר דחינו את המועד פעמיים!‬ ‫-אני לא יכולה.‬
‫חלק גדול מהתיק תלוי בכך שנוודא‬ ‫שהקלטות האלה לא יהיו קבילות כראיה.‬
‫טוב, בסדר. אתקשר לסוכנות ואקבע מועד אחר.‬
‫אולי כדאי שנחסוך לעצמנו את הטרחה,‬ ‫ונאמץ את לייל ואריק.‬
‫טוב, אולי רק את אריק.‬
‫ובכן, תודה שהסכמת לדבר איתי, דונובן.‬
‫אני יודעת שהרבה אנשים‬ ‫רודפים אחריך עם שאלות‬
‫בחודשים האחרונים.‬
‫תראי, גברת אברמסון,‬
‫אין לי בעיה לדבר איתך‬ ‫ולענות על השאלות שלך.‬
‫אבל אני ממש לא רוצה‬ ‫שתעלי אותי לדוכן העדים.‬
‫טוב, אני חושבת‬ ‫שבשלב הזה זה כנראה בלתי נמנע.‬
‫אחרי הכול, אריק השתמש בתעודת הזיהוי שלך‬ ‫כדי לקנות את רובי הציד.‬
‫- דונובן ג'יי גודרו -‬
‫חוץ מזה, אם אתה ולייל‬ ‫הייתם קרובים כפי שאתה טוען,‬
‫הייתי מצפה שתהיה מוכן לעשות כל שביכולתך‬
‫כדי לסייע להגנתו.‬
‫הוא עלול למצוא את עצמו בתא הגזים.‬
‫זה עדיין קיים בקליפורניה?‬ ‫-כן.‬
‫עכשיו, כשאתה ולייל הייתם שותפים לחדר,‬ ‫על אילו דברים דיברתם?‬
‫על הכול, פחות או יותר.‬
‫החלומות שלנו, השאיפות שלנו, המשפחות שלנו.‬
‫יש לנו הרבה במשותף.‬
‫מה למשל?‬
‫לשנינו היו אבות מאוד שתלטנים.‬
‫אבל חוזה היה גרוע פי עשרה מאבא שלי.‬
‫הדבר היחיד שהיה חשוב לו היה לנצח,‬ ‫בכל מחיר.‬
‫ראיתי שלייל נמצא תחת לחץ עצום.‬
‫האם הוא... סיפר לך פעם‬
‫סודות על המשפחה שלו?‬
‫במיוחד על אבא שלו?‬
‫לילה אחד הוא סיפר לי שאביו ניהל רומן.‬
‫ואיך שזה ממש הרג את אמא שלו‬ ‫כשהיא גילתה על זה.‬
‫אף פעם לא ראיתי את לייל כל כך כועס.‬
‫אני ממש מסוגל להרוג אותו‬ ‫בגלל מה שהוא עושה לה.‬
‫בחייך.‬
‫לייל, אתה לא מתכוון לזה.‬ ‫-אני כן.‬
‫הסבל שהוא גרם לה, הסבל שהוא גרם לכולנו.‬
‫אולי צריך להרוג אותו. אי אפשר לחיות איתו.‬
‫לא התייחסתי לזה יותר מדי ברצינות בזמנו.‬ ‫אנשים אומרים שטויות כשהם כועסים.‬
‫כמה שבועות לאחר מכן, היינו במסעדה סינית.‬
‫לחיים.‬
‫פאק. אתה החבר הכי טוב שלי, נכון?‬
‫כן.‬
‫אין שום דבר שלא היינו עושים זה למען זה.‬ ‫-לא, ברור, שום דבר.‬
‫כאילו,‬
‫נניח שמשהו ממש רע היה קורה לך.‬
‫זה ברור שהייתי דואג למשפחה שלך.‬
‫ואתה יודע, אם משהו ממש רע היה קורה לי,‬
‫אתה בטוח היית דואג לאריק ולאמא שלי.‬
‫כן, בטח.‬ ‫-כי אנחנו פאקינג משפחה.‬
‫נכון?‬
‫באמת שאין שום דבר יותר חשוב ממשפחה, נכון?‬
‫נכון.‬
‫כי אתה יודע, עם משפחה, עם משפחה אמיתית,‬
‫אסור שיהיו לך סודות.‬
‫מסכים.‬
‫אז אתה לא מסתיר ממני שום דבר?‬
‫ממש שום דבר?‬
‫באותו רגע, הרגשתי שלייל בוחן אותי.‬
‫כאילו שאם לא הייתי אומר את הדבר הנכון,‬ ‫זה יהיה סוף החברות שלנו. אז אני...‬
‫סיפרתי לו שעברתי התעללות מינית‬ ‫כשהייתי ילד.‬
‫שזה קרה בבית של חבר של המשפחה.‬
‫וסיפרתי לו על זה.‬
‫את יודעת, שאני עדיין זוכר‬ ‫את החדר שבו זה קרה,‬
‫את... התמונות על הקירות,‬
‫כתמי דיו על השטיח.‬
‫הריח של הבחור...‬
‫ואת יודעת, אני...‬ ‫זו הייתה הפעם הראשונה שסיפרתי למישהו‬
‫אז לא הייתי בטוח איך לייל יגיב.‬
‫אני ממש מצטער.‬
‫אבל אני כאן בשבילך.‬
‫אני יודע מה אתה עובר.‬
‫כן, תודה, אחי.‬
‫ברצינות, גבר. אני... אני פאקינג יודע.‬
‫אריק ואני.‬
‫גם אנחנו עברנו התעללות.‬
‫על ידי אבא שלנו.‬
‫אז לייל התוודה בפניך‬ ‫שאבא שלו התעלל בו מינית‬
‫ארבעה חודשים לפני הרציחות?‬
‫כן, זאת אומרת,‬ ‫הוא לא נכנס יותר מדי לפרטים.‬
‫אבל הוא סיפר לי‬ ‫על המקלחות המפחידות שהם עשו.‬
‫ונשמע שאריק סבל במיוחד.‬
‫אני חושב שמה שהיה קשה במיוחד ללייל‬ ‫זה שהוא לא יכול היה להגן על אריק.‬
‫הוא הרגיש אשמה עצומה.‬
‫כאילו שהוא אחראי למה שקרה.‬
‫לייל, יש לי שאלה.‬
‫מה היה כל כך מיוחד בסוף השבוע ההוא?‬
‫למה הרגשתם שחייכם היו בסכנה דווקא אז?‬
‫אריק יכול לספר לך יותר,‬ ‫אבל בלילה שבו התעמתי עם אבא שלי,‬
‫אריק חזר הביתה מאוחר,‬ ‫ואני כבר הייתי במיטה.‬
‫אריק, קדימה, תפתח את הדלת!‬
‫תן לי להיכנס! אריק!‬
‫אלוהים. תפתח את הדלת, בבקשה!‬
‫תן לי להיכנס.‬
‫אמרתי לך לא לספר לאף אחד!‬ ‫-אני יודע, אבא. אני מצטער.‬
‫אמרתי לך לא לספר לאף אחד!‬
‫אתה אשם בזה! אתה הרסת את המשפחה שלנו!‬
‫רד ממני!‬
‫מה קרה לך?‬
‫שום דבר. את לא מבינה.‬ ‫-כמובן שאני מבינה.‬
‫אתה חושב שלא ידעתי?‬
‫נראה לך שאני מטומטמת?‬
‫תמיד ידעתי.‬
‫מה את אומרת?‬
‫היה לי חשוב לשמור על המשפחה הזאת מאוחדת!‬
‫ואז הבנו שהיא תהיה בצד של אבא שלי,‬ ‫ולא חשוב מה.‬
‫לייל!‬
‫לייל, תפתח את הדלת.‬
‫מה קרה?‬
‫אפילו אחרי כל מה שהוא עשה לה,‬ ‫כל הבגידות, זה לא שינה כלום.‬
‫מה לעזאזל? מה?‬
‫היא יודעת. לייל, היא יודעת.‬ ‫-מה?‬
‫אין לנו הרבה זמן.‬
‫עד שאמא שלכם תעשה מה? תהרוג אתכם?‬
‫אני לא חושב שאת מבינה את אמא שלי.‬
‫אמא שלי אהבה רובים.‬
‫היו ציפורים שהיא שנאה. חופמים.‬
‫חוץ מזה היא גם רצתה להבריח חסרי בית.‬
‫פעם, היא לקחה איתה את אריק לקנות רובה.‬
‫והוא אמר שהיא אמרה לו...‬
‫אני אהרוג מישהו עם זה.‬
‫הוא חשב שהיא התכוונה לאבא שלנו‬ ‫או אולי לחברה שלו.‬
‫זו הדבר הבא שאקנה.‬
‫הוא נכנס לתיק שלי.‬
‫חשבתם שיש לה אקדח?‬
‫עם משתיקול. כן.‬
‫אריק ואני חשבנו ככה.‬
‫אז לקחנו את הכסף‬ ‫שאריק שמר בספר "פיטר הארנב", ואנחנו...‬
‫הלכנו לקנות רובי ציד.‬
‫אז זה היה... זה היה ביום שישי?‬
‫כן. כי בשבת, היינו אמורים‬ ‫לצאת למסע הדיג הגדול.‬
‫דיג כרישים. רק המשפחה.‬
‫אבל אז קרה משהו שממש הבהיל אותנו.‬
‫השיט מחר נדחה.‬
‫הוא לא ב-11:00 אלא ב-16:00.‬
‫תגיד ללייל.‬
‫כן, משהו בזה ממש הלחיץ אותנו.‬
‫אחרת למה שהם ישנו את השעה?‬
‫אני אומר לך, כדי שכבר יחשיך בחוץ,‬
‫ואז הם יזרקו אותנו מהסירה ויגידו שטבענו!‬
‫אני יודע, כי לא יוצאים‬ ‫לדוג כרישים בלילה! נכון?‬
‫היינו ממש נסערים.‬
‫וחשבנו שהכי טוב יהיה‬ ‫להסתובב עם המכונית כל אחר הצהריים,‬
‫ולקוות שהם ייסעו בלעדינו.‬
‫שיט! הם עדיין כאן.‬
‫קדימה. הסירה יוצאת. אלוהים, בואו.‬
‫מה נעשה עם הרובים?‬ ‫-פשוט נשאיר אותם במכונית שלך.‬
‫זהירות.‬
‫מי מוכן לתפוס כרישים?‬
‫על מה הם מדברים שם?‬
‫רק אל תלך. בוא פשוט נישאר ביחד.‬
‫הם לא יוכלו לפגוע בשנינו.‬
‫אני ממש מצטער, אריק.‬
‫אני מצטער שהרגשת שאתה לא יכול לספר לי.‬
‫ואני מצטער ש...‬
‫אני מצטער שעשיתי לך את זה.‬
‫אני לא יודע למה אני...‬
‫זאת לא אשמתך.‬
‫אז הם רוצים לדוג?‬
‫אני לא יודע. אין לי מושג.‬
‫איזה בזבוז!‬
‫מה אתם עושים? תיכנסו.‬
‫אנחנו נפגשים עם פרי. הוא אוסף אותנו.‬ ‫-לא. תיכנסו למכונית.‬
‫לא, אנחנו ננהל שיחה.‬ ‫נעשה סדר בכמה דברים. קדימה.‬
‫זה בסדר. תיסעו אתם. אנחנו ניפגש עם פרי.‬
‫ובאותו הרגע החלטנו‬
‫שלעולם לא ניתן להם‬ ‫הזדמנות נוספת לפגוע בנו.‬
‫ושלא נרשה להם להפריד בינינו שוב לעולם.‬
‫התכוונתי להגן עליו.‬
‫אתם רוצים קליעי בירדשוט או באקשוט?‬
‫הרתע של בירדשוט חלש יותר,‬ ‫אבל הם לא יעצרו מישהו רע.‬
‫- מפלצות: הסיפור של לייל ואריק מננדז -‬
‫תרגום כתוביות: שלמה ליברמן‬