CALABASAS, KALIFORNIA ÁLLAM 1988
- Ez gyerekjáték volt. - Látod? Megmondtam.
Szép munka, E.
Hisz tudod, mit mondanak mindig. „Csak ne kapjanak el!”
SZÖRNYETEGEK: A LYLE ÉS ERIK MENENDEZ-SZTORI
De elkaptak titeket.
És javíts ki, ha tévednék,
de apátok Erikkel vitette el a balhét, igaz?
- Hát igen. De ez nem rajtam múlt. - Ekkor ismertétek meg Jerome Ozielt?
Igen. A büntetés részeként terápiára kellett járnunk.
Lyle, beszéltem Erikkel.
Érdekelne a te verziód is pár dologról.
Értem.
Lyle, Erik szerint szexuálisan zaklattad őt,
az apátok pedig ugyanezt tette veled.
Mi a fene? Leslie rám akarja verni a balhét?
Nem. Lyle, Leslie valóban Eriket képviseli, én pedig téged,
de ilyen ügyekben ez bevett szokás.
- Mindkettőtök verzióját hallanunk kell. - Tudom, mi a cél!
Gonosznak festik le apát, de ez nem igaz.
Nem volt gonosz. Remek ember volt, akit imádtam.
Nem tudom, megértik-e ezt, talán nem, de szerettem őt, és ő is engem.
A legjobbat akarta nekünk. Sokan félreértik,
pedig egyszerűen csak magasra tette a lécet, világos?
És hiába akarják hallani tőlem, hogy szörnyeteg volt,
én ebben nem veszek részt, értik?
Szeretett engem.
Szeretem az apámat.
Lyle, fejbe lőtted az apádat.
Ugye látod az ellentmondást?
Megértem, hogy ön ellentmondást lát benne.
Mert nem érti, hogy ki volt az apám, hogy mit várt el tőlem.
Mit várt el tőled?
- Hogy én legyek a legjobb. - Miben?
Mindenben.
A teniszben...
- Ez az! Ez az én fiam! - Igen!
...az iskolában...
Tényleg azt hiszed, hogy ez a szar bejuttat bármelyik elit egyetemre?
Ez az esszé gyerekes és szánalmas.
Botrányosan rossz.
Írok helyetted.
...a csajozásban...
Ő az. Meghívtam hozzánk vacsorára.
Nem, nem. Hallottam róla. Ostoba szőke ribanc.
Őt mutattad tegnap? Az a lány ide be nem lép!
- Anya! - Nem!
Az a lány nem eszik a porcelán étkészletemből.
Valószínűleg AIDS-es.
- Mi a faszról beszélsz, anya? - Csillapodj!
- Már itt van. Kinn áll, az ajtóban. - Ülj le! Lyle!
Ha kinyitod az ajtót, kinyírlak, esküszöm. Leülni!
Ülj le!
Istenem! Majd én elküldöm a kis hozományvadászt.
Köszönöm. Zavard el a fenébe!
Oké.
Helló!
Lyle nem fog randizni veled, drágám.
Viszlát!
Be kellett jutnom egy elit egyetemre. Erre apa mindennél jobban vágyott.
„Bátran kijelenthetem e felvételi bizottság előtt,
hogy számomra a Princeton csak a kezdet.
Én, Joseph Lyle Menendez nagy dolgokra vagyok hivatott.”
Ez fantasztikus, Lyle. Nagyon ügyes vagy, drágám.
- Tényleg jó. - Kösz.
Hé, kihez beszéltek? Hozzám vagy hozzá? Mert ezt én írtam.
Az ő esszéje
gyerekes ostobaság volt.
Ezzel lehet bejutni a Princetonra. Egy ilyen esszével.
- Apa, ez nem... - Csalás?
Elárulok egy titkot, oké?
A világon mindenki csal. És tudjátok, mi erről a véleményem?
Tudjátok, mi kellett ahhoz, hogy mindezt megszerezzem?
Hazugság. Csalás.
Lopás.
De én győztem.
Világos?
Csak ne kapjanak el!
De végül bejutottál a Princetonra?
Igen.
Bár nem egyből.
Egy évig egy állami fősulira jártam, de végül bejutottam.
Nézze, biztos ki tudunk találni valamit.
Lyle lemásolta egy csoporttársa pszichológiai laborfeladatát.
Elnézést!
Bocs. Pszichológiai laborfeladat? Az mi?
Még nem is hallottam ilyesmiről.
A pszichológusok dolgoznak laboratóriumban?
Ez komoly?
Igen.
Oké, de a való életben egy pszichológustól sosem hallani,
hogy „Csá, mentem a laborba!”. Ugyan!
Ez egy kissé, nos... Ez baromság.
Úgy értem...
A fiam nem egy lényeges vizsgán csalt.
Sajnos, ezt mi másként látjuk.
Oké, nézze! Valóban csalt. Ezért alaposan el is látom a baját.
De nem rúghatják ki.
- Mr. Menendez... - Nem. Nem fogják kirúgni.
Esküszöm... A közösség oszlopos tagjaként sok pénzt adományoztam.
Kurva sok pénzt kaptak tőlem évről évre.
Úgyhogy az a legkevesebb,
hogy kitalálunk valamit.
Komolyan beszélek. Addig nem mozdulok innen.
Ha kell, a gatyámba pisálok.
Rendben.
A maximum, amit felajánlhatok, az a felfüggesztés, egy évre.
Erről senki sem tudhat!
- Hallod? - Igen.
Nyáron velem fogsz dolgozni L. A.-ben gyakornokként. Probléma megoldva.
- Világos? - Igen. Sajnálom, apa.
A szüleink azért költöztek Kaliforniába, mert apa menő állást kapott ott.
Mi a picsa?
Ő itt Lyle. Nálunk tölti a vakációját.
Amúgy a Princetonra jár. Talán már hallottak róla.
Kösz a nevetést.
Lyle kitűnő tanuló, csak jó jegyeket kap, egyiket a másik után.
Mellesleg ő a teniszcsapat legjobbja.
- Jó, mi? - Ez igen!
Mostantól pedig vezetőségi gyakornok lesz nálunk, világos?
Üdvözöljük nagy lelkesedéssel a Live Entertainmentnél Lyle Menendezt!
Ez az!
Hé, ez meg mi? Kopaszodsz?
Oké.
Ma este egy különleges vetítést tartunk.
Micsoda faszfej!
Gondoltam: „Figyelj, tudom, ki az apád.”
Csak bólogattam. „Persze, jó ötlet!”
Ja, vágom. Kibaszott pénzes kölykök.
Ez a modell nagyon jól fog állni.
- Igen, ez jó lesz. - Igen.
Ez az!
Kiváló munka.
Nem is tudom...
Nem tudom, ez-e az igazi.
Nem? Ugyan már!
También bravo! Jól festesz benne. Szívdöglesztő akarsz lenni, nem?
- De. - Ugye?
- És sikeres üzletember? - Igen, uram.
Esetleg politikus?
Ahhoz mutatós frizura kell.
Ez csodás. Szép munka. Fantasztikus.
De mi van, ha...
Ha nem akarok?
Micsodát?
Parókát hordani.
Mi van, ha nem akarok parókát?
Ezt majd otthon megbeszéljük, jó?
A paróka rajtad marad.
Viselni fogod, világos?
Talán inkább megköszönhetnéd mindazt, amit érted teszek.
- Köszönök mindent, amit értem teszel. - Ezt akartam hallani. Oké.
Mit szól ehhez?
Lyle, térjünk vissza a felfüggesztés előtti időkbe,
a rablásokhoz és Ozielhez!
Lyle!
- Mit műveltek? - Ezt nézd!
Azt a kurva!
Ezt honnan szedtétek?
John List ősei elutaztak, úgyhogy buliztunk egyet náluk,
Erik meg megtalálta a széf kódját felírva egy cetlire.
Jobb, mint apától pénzt kunyerálni, nem?
Könnyű pénz, Lyle. Pontosan tudjuk, ki mikor megy nyaralni.
- IBM PS/2 számítógép? - Itt van.
Egy Soloflex kondigép. Egy tűzálló széf. Nyomtató.
Minden megvan.
Ez kurva sok holmi. Mi hiányzik a listáról?
Amiket zaciba vágtak. Ékszerek, porcelán...
Ez biztos a szószos tál, amit a nő említett.
És 8000 dollár kápé is eltűnt.
Mondjon egy számot, és írok egy csekket!
Oké.
- Sajnáljuk, apa. - Kérlek, ne!
Egy szót sem akarok hallani.
Most mit tegyek?
Lyle, van valami mondanivalód erről?
Csak az,
hogy sajnáljuk.
Nem, nem!
Köszönjük, hogy letetted az óvadékot.
Nem, nem értitek.
Kurvára nem értitek.
Mindkettőtöket kitagadlak a végrendeletemből.
Ennyi.
Hazudj, csalj, lopj, csak ne kapjanak el!
A bíróság az oka.
A bíró kötelezte őket, és el is mennek,
de az én fiaimnak nem kell terápia, jól vannak.
Csak írja alá azt a papírt, ennyi!
A gyerekeim nem fognak a családunkról beszélni,
kiteregetni az itthoni dolgokat.
De ha mégis megteszik, arról szóljon nekem, kérem!
Mert nem ezért mennek oka. Amiről beszélniük kell,
azok a rablások, és...
hogy mennyire sajnálják, és megbánták, bla-bla-bla, ennyi.
Bocs, hogy megvárattam önöket. Melyikük Erik?
Én vagyok Erik, ő Lyle.
Miért nem mondtátok el neki?
- Ozielnek. - Mit nem mondtunk el?
A bántalmazást.
A szexuális zaklatást.
Amikor elkezdtünk Ozielhez járni,
nem tudtam, hogy Erikkel apám még mindig csinálja azt,
amit régebben velem, mert Erik akkor még nem árulta el.
Jó, de érted, mire célzok?
Miért nem szóltatok senkinek arról,
hogy apátok bántalmaz titeket?
Minden mást elmondasz, de ezt nem.
Egyértelmű, hogy szeretted apádat. Ezt Jill és én is felfogtuk.
De ha apád valóban zaklatott, arról tudnunk kell.
Mesélned kell róla, olyan részletesen, ahogy csak tudsz.
Oké.
Oké?
Igen, értem.
Én...
- Sajnálom, én... - Nem kell kapkodnod.
Természetesen Erik tud róla,
és Donovannek, a princetoni szobatársamnak is elmondtam.
Meg az unokatesómnak.
Egy ideig velünk lakott,
és...
A pincében akartam aludni vele, hogy apa ne jöhessen utánam.
Emlékszem, megkérdeztem tőle, hogy az ő apja is...
fogdossa-e őt ott lenn.
Ő csak bámult rám,
nem is értette, hogy miről beszélek.
Hány éves voltál, amikor kezdte?
Hat, azt hiszem.
Ha visszagondolok rá, olyan...
Nem is tudom. Mint egy film. Lassított felvételben látok mindent.
A tenisz utáni masszírozással kezdődött.
Gyere!
Vicces. Egy gyereknek sportolás után nincs szüksége masszázsra.
Emlékszem a kezeire.
Azt éreztem, hogy...
különleges vagyok.
Mintha én lennék neki a legfontosabb.
Simogattuk egymást.
Édesanyád tudott róla, hogy mi történik?
Szerintem nem.
Amikor hétéves lettem,
a dolog megváltozott.
Apa filmeket mutatott nekem.
Pornográf filmeket?
És arra kényszerített...
Bementünk a fürdőbe, és le kellett térdelnem a padlóra.
A csempén valami fura minta volt.
Olyan sokat bámultam, hogy néha még ma is, amikor firkálgatok,
azt a mintát rajzolom le.
Mindegy, szóval...
Ott térdeltem előtte, ő pedig irányította a mozdulataimat.
Simogatnod kellett őt?
A számmal.
Hétéves korodban...
az apád orális szexre kényszerített?
Igen.
Biztosan hétéves voltam,
mert akkor kaptam meg a Szezám utca plüssfiguráit,
és sokat vitatkoztunk a történtekről.
Kivel vitatkoztál?
A plüssfigurákkal.
Oscar rosszallotta a dolgot,
Ernie pedig mindig játszani akart utána.
Talán azért, hogy elterelje a figyelmemet?
Mert akkoriban, vagy talán egy kicsit később
kezdtem meggyűlölni a dolgot.
Mert apa elkezdett tárgyakat használni.
Levetkőztetett, aztán betette őket.
Ez bizarr volt, ezért elmondtam az unokatestvéremnek.
De anyám nem hitt neki. Le sem szarta az egészet.
Ekkor kezdtem ugyanezt tenni Erikkel.
Nem tudom, miért, hisz gyűlöltem, amikor apa velem csinálta.
Eriknek sem tetszett, kérte, hogy hagyjam abba.
De fel kellett dolgoznom, értik?
Meg kellett győznöm magam, hogy apám viselkedése normális,
holott tudtam, hogy nem az.
De amikor idősebb lettem, kábé nyolcéves,
a szexdolog még rosszabb lett.
Elkezdtünk együtt zuhanyozni.
És apám megerőszakolt.
Nagyon fájt, és...
Mondtam neki, hogy fáj, hogy hagyja abba.
Emlékszem, azt felelte: „Szeretlek. Nem akarok fájdalmat okozni. Vége.”
Így is történt.
Vége lett.
Azért, mert onnantól Erikkel csinálta.
Amikor ez kiderült,
elmondtam apámnak, hogy tudom, mit művel Erikkel,
és jobban teszi, ha leáll.
Rám nézett és azt mondta...
Erik kitalál mindenfélét.
Ez maradjon köztünk, rendben?
Lyle, úgy sajnálom, hogy ilyesmin kellett átmenned.
De nem sokkal később megtudtam...
hogy továbbra is zaklatta Eriket.
Lyle, valamit el kell mondanom.
Igen?
Amikor Erik elárulta nekem, azt éreztem, hogy...
Mit?
Hogy apa elvette tőlem az öcsémet azzal,
hogy őt gyűlölte, de engem szeretett.
Mert gyűlölte Eriket.
Nem, 45, 46, 47...
Ugyan már, Erik! Csak kibírsz egy percet, gyerünk!
Gyűlölte Eriket, és emiatt én is meggyűlöltem.
Láttam, hogy apám hogyan bánt vele, és én is pontosan ugyanazt tettem.
Ki tesz ilyet az öccsével? Miféle beteg állat képes erre?
Utáltam, amit apám csinált, erre én is megtettem Erikkel.
Tudok rólad és Erikről.
Mit mondtál?
- Ne szórakozz velem! - Nyugi! Miről beszélsz?
Ennek véget vetek, esküszöm! Elég volt!
Világos? Elég abból, amit művelsz vele!
Ne merj hozzáérni még egyszer!
Soha!
Elmondom mindenkinek.
Úgyhogy jobb, ha leállsz. Elég.
Tehát így döntesz?
Hagyd abba, ahogy megígérted!
Te akkor is meghoztad a döntésedet.
Nem, apa. Csak azt mondtam, hogy ha nem állsz le...
Hallottalak.
Légy végre kibaszott férfi!
Cselekedj, a kurva életbe!
És mit tegyek?
Nem tudom.
Engem kérdezel?
Büszke vagyok rád, Lyle, mert végre cselekszel.
Remek! Ez az én fiam!
Erik döntött.
Te is döntöttél.
Én is azt teszem.
Van ötleted, mit értett ez alatt?
Ezen nem kellett ötletelnem.
Pontosan tudtam.
Ki akart nyírni bennünket.
Kedvesem!
Köszönöm, drágám!
Sosem mondok el egy pletykát kétszer, úgyhogy jól figyeljetek, hölgyek!
Most komolyan, Nick, hogy intézted el, hogy bejuthass a Menendez-házba?
Nos, Carrie, a Vanity Fair riportere sosem fedi fel a forrásait,
de annyit elárulok, hogy ismerek egy jó Beverly Hills-i ingatlanost.
És milyen volt?
Nos, maga a ház impozáns múlttal bír.
A lakói között volt herceg,
hisz ott élt a színházi rendező, Hal Prince,
de lakott ott egy valódi szaúdi herceg, sőt, egy hercegnő is.
Csak nem Diana?
Elton John.
Ahogy az ember belép a házba,
ami azonnal szembeötlik, az a visszataszítóan vacak bútorzat.
De ha túltesszük magunkat az ócskaságok látványán,
azonnal megragadja a figyelmünket a tévészoba.
Első pillantásra semmi sem utal az ott történtekre.
De ha alaposabban körülnézünk...
Ez meg mi?
Az ügyben eljáró nyomozóval folytatott beszélgetéseim alapján,
és a szoba elrendezéséből ítélve számomra egyértelmű,
hogy a fiúk hátulról, a teraszajtó felől érkeztek,
hogy a meglepetés erejével csaphassanak le a szüleikre.
Jose és Kitty Menendez tökéletesen védtelenek voltak.
Nem is sejtették, mi vár rájuk. Könnyű célpontok voltak.
Tehát szerinted előre kitervelték?
Igen, teljes mértékben előre kitervelt gyilkosság volt.
Lyle és Erik hetek, ha nem évek óta gondolkodtak rajta.
Ezt számos forrásom megerősítette.
Azt hittem, Erikkel filmforgatókönyvet írunk,
nem a szülei meggyilkolásának terveit készítjük elő.
Sohasem említették Jerrynek, hogy közvetlen veszélyben lettek volna.
Egyszerűen elegük lett a helyzetből, és úgy döntöttek, hogy véget vetnek neki.
És ha számításba vesszük a gyilkosságok utáni viselkedésüket is...
Csak az érdekelte őket, hogy limuzinban furikázhassanak,
és a Bel-Air Hotel elnöki lakosztályában lakhassanak.
Az valóban csodálatos lakosztály.
...és hogy miként viselkedtek a letartóztatásuk után...
Erik cellájában megtaláltam Lyle levelét.
A srác felvázolt valami idióta szökési tervet.
...akkor szinte lehetetlenné válik,
hogy bármiféle sajnálatot érezzünk a szociopata fivérek iránt.
Nyilván, a család egyes tagjai
továbbra is igyekeznek védeni őket,
néhányan közülük őrült összeesküvés-elméleteket hangoztatva.
Jose cége ölette meg mindkettőjüket a biztosítási pénzért.
Azok az emberek... Hogy is mondják? Kapzsi faszszopók!
És persze ott az impozáns ügyvédgárda,
a rettenthetetlen Annie, a kis árva vezetésével.
Mondhatnak, amit akarnak, szemetek!
Erik és Lyle akkor is a kedvenc védenceim közé tartoznak.
Imádni való srácok.
Na ne! Kizárt, hogy imádni valónak nevezte őket.
De hisz tudjátok, én sosem túlzok.
Szerinted mi volt az indítékuk? A pénz?
Senki nem öli meg a szüleit olyan módon,
ahogy Jose és Kitty Menendezzel végeztek a fiaik,
pusztán csak a pénz miatt.
Közvetlen közelről, sörétes puskával...
Szó szerint felismerhetetlenné váltak.
Ki az, aki újratölt,
amikor rájön, hogy az anyja még él?
Már belelőttek egy tárnyi őzsörétet, szitává lyuggatták a testét,
ám ő még a padlón kúszik, mint a megsebzett vad,
akiben már alig pislákol az élet.
Ki az, aki ezek után odalép hozzá a lőporfüstben, töltényhüvelyeken taposva,
az arcához emeli a puska csövét,
mélyen a szemébe néz, hogy a nő pontosan tudja, ki a gyilkosa...
majd...
Nem.
Ilyet senki nem tesz a pénzért. Az indíték mélyebb, sötétebb ennél.
Ez olyan gonoszság, ami túlmutat a gyűlöleten.
Jézusom, Nick!
Már értem, miért nem veled írattuk át a Micsoda nő! forgatókönyvét.
És mondd, Nick, mi a címe a cikkednek a Vanity Fairben?
„Rémálom az Elm Drive-on.”
Ez hihetetlen, basszus!
Nyugi! Nem kéne ilyeneket olvasnod.
Csakhogy sajnos egész Amerika ezt olvassa!
Éppen elég bajom van az igazi újságírókkal,
erre jönnek az ilyen álfirkászok.
Kurva önjelölt pszichológusok, mint Dunne, akik magasról leszarják a tényeket.
„A fiúk a teraszajtón át léptek be”? Ezt a baromságot!
„Overallt és kesztyűt viseltek”? Szintúgy baromság!
„Jose és Kitty épp fagyit és gyümölcsöt eszegettek.”
Olvasta egyáltalán Dunne a törvényszéki jelentést?
Én megértem,
hogy megölték a lányát, ami rettenetes tragédia.
Nem akarom ezt elbagatellizálni.
De ez feljogosítja őt arra, hogy hazudozzon,
és kiszolgálja az ügyészség érdekeit?
Dunne terepe a bulvárújságírás, és az emberek vevők a pletykákra.
De mondd, tényleg imádni valónak nevezted Lyle-t és Eriket?
Nem ez a lényeg, Tim!
A lényeg, hogy Dunne-nak hála a közvélemény ellenük fordult.
Ezek után esélyük sincs tisztességes tárgyalásra.
Talán add vissza az ügyet!
Nem adhatom fel.
Ismersz. Nem szokásom kiszállni. Ezért dohányzom még mindig.
Bár ismernék egy jó újságírót,
aki segítene cáfolni ezt a sok vádpárti faszságot!
Megegyeztünk, Les. Nem keverjük a munkát a magánélettel.
Ja, tényleg.
Ráadásul a te tereped a tárgyaló, nem a média.
Mert a média nagy része szemét!
Oké, tudom, te egy véreb vagy, aki nem finomkodik. Ezért vettelek el.
De a jövő héti gyámhivatali találkozón azért fogd vissza magad!
Jövő héten? Mikor?
Kedden.
A francba! Nem fog menni. Aznap hallgatjuk meg Oziel felvételeit.
- Már kétszer elhalasztottuk. - Nem megy.
Perdöntő lehet, ha ki tudom záratni a szalagokat a bizonyítékok közül.
Rendben, felhívom őket, kérek új időpontot.
Vagy spóroljuk meg a macerát, és fogadjuk örökbe Lyle-t és Eriket!
Inkább csak Eriket.
Tessék. Köszönöm, hogy szakít rám időt, Donovan.
Tudom, hogy az elmúlt hónapokban sokan zaklatták mindenféle kérdésekkel.
Ms. Abramson, szívesen beszélek önnel, és szívesen válaszolok a kérdéseire,
de nem akarok tanúskodni a perben.
Pedig azt hiszem, a jelen helyzetben muszáj lesz.
Hiszen Erik a maga igazolványával vette a puskát.
JOGOSÍTVÁNY DONOVAN J. GOODREAU
És ha ön és Lyle valóban közeli barátok voltak,
akkor gondolom, bármit megtenne, hogy segítse a védelmét.
Akár gázkamrába is küldhetik.
- Kaliforniában még létezik gázkamra? - Igen.
Amikor Lyle-lal szobatársak voltak, milyen témákról beszélgettek?
Nagyjából mindenről.
Az álmainkról, a vágyainkról, a családjainkról...
Sok közös volt bennünk.
Például mi?
Mindkettőnk apja zsarnok volt, bár Jose messze túltett az én öregemen.
Ő mindig győzni akart, bármi áron.
Lyle-on nagy volt a nyomás.
És mondja, mesélt önnek valaha Lyle
családi titkokról?
Főleg az apjával kapcsolatban?
Egy éjjel elmondta, hogy az apja szeretőt tartott.
Mikor az anyjuk rájött, teljesen összeomlott.
Még sosem láttam Lyle-t olyan dühösnek.
Legszívesebben kinyírnám azért, amit tett!
Ugyan!
- Ezt nem gondolod komolyan. - De.
Amennyit anya és mi mind szenvedtünk már miatta...
Jobb lenne kinyírni, mert élni nem lehet vele.
Akkor nem vettem igazán komolyan. Dühében az ember mond mindenfélét.
Pár héttel később elmentünk egy kínai étterembe.
Salud!
Basszus! Legjobb barátok vagyunk, igaz?
Ja.
- Nincs, amit ne tennénk meg egymásért. - Nyilván nincs.
Ha mondjuk...
Ha valami nagyon durva dolog történne veled,
akkor gondoskodnék a családodról.
És persze ha velem történne valami kurva nagy gáz,
akkor te is gondoskodnál Erikről és anyámról.
- Naná. - Hisz egy család vagyunk.
Így van.
És nincs fontosabb a családnál, igaz?
Igaz.
Mert a családtagjaid, a rokonaid előtt nem lehetnek titkaid.
Egyetértek.
Tehát nem titkolsz előlem semmit?
Semmit?
Akkor úgy éreztem, hogy Lyle vizsgáztat engem,
és ha rossz választ adok a kérdésre, akkor vége a barátságunknak, így...
Elmondtam neki, hogy gyerekként molesztáltak.
A családunk barátjának házában történt. Elmeséltem neki az egészet.
Hogy milyen élénken él az emlékeimben a szoba, ahol történt,
a falakon függő képek,
a tintafoltok a szőnyegen.
A szaga a pasas...
Azelőtt soha nem beszéltem erről senkinek, így nem tudhattam, Lyle hogy fog reagálni.
Rohadtul sajnálom.
Rám számíthatsz.
Tudom, min mész keresztül.
- Kösz, haver. - Komolyan, haver.
Pontosan tudom.
Erik és én...
Minket is molesztáltak.
Az apánk.
Tehát Lyle önnek bevallotta, hogy az apja szexuálisan zaklatta,
négy hónappal a gyilkosságok előtt?
Igen, bár részleteket nem mondott.
De mesélt a bizarr közös zuhanyzásokról.
Úgy tűnt, Erik szenvedett többet.
Lyle-t az bántotta leginkább, hogy nem tudta megvédeni Eriket.
Bűntudata volt.
Mintha mindez az ő hibája lett volna.
Van egy kérdésem, Lyle.
Miért volt az a hétvége olyan különleges?
Miért érezted pont akkor veszélyben az életeteket?
Erik erről többet tud, de aznap este, amikor kérdőre vontam apánkat,
Erik későn jött haza. Én már ágyban voltam.
Erik, nyisd ki az ajtót! Gyerünk! Engedj be, Erik!
Jesszusom, nyisd már ki, kérlek!
Engedj be, Erik!
- Mondtam, hogy ne beszélj erről senkinek! - Tudom, apa, sajnálom.
Mondtam, hogy ne áruld el senkinek!
Ez a te hibád! Tönkretetted a családunkat!
Szállj le rólam!
Mi bajod?
- Semmi. Te úgysem érted. - Hogyne érteném.
Szerinted nem tudtam?
Hülyének nézel?
Mindig is tudtam.
Mit mondtál?
Csak össze akartam tartani a családot.
Rájöttünk, hogy anya mindig apa pártját fogja majd.
Lyle! Nyisd ki, Lyle!
Mi a baj?
Még azok után is, ahogy bánt vele, hogy megcsalta.
Mi a fasz van?
Tudja. Lyle, anya tudja.
Nincs sok időnk.
Mitől féltetek? Hogy anyátok megöl titeket?
Félek, nem érti anyámat.
Anya fegyverőrült volt.
Gyűlölte a bíbiceket.
Puskával üldözte őket. Meg a hajléktalanokat.
Egyszer elvitte magával Eriket puskát venni,
és állítólag azt mondta neki...
Ezzel kinyírok valakit.
Erik azt hitte, apára vagy a szeretőjére gondolt.
Legközelebb ilyet veszek.
Pont belefér a táskámba.
- Azt hitted, hogy van egy pisztolya? - Egy hangtompítós, igen.
Erik is ezt hitte.
Kivettük a pénzt Erik Nyúl Péter könyvéből,
és elindultunk puskákat venni.
Mikor történt ez? Pénteken?
Igen, mert úgy volt, hogy szombaton horgászni megyünk.
Cápahorgászatra. Családi program.
De történt valami, ami megijesztett minket.
Holnap később indulunk.
Nem tizenegykor, hanem négykor.
Szólj Lyle-nak!
Ez a bejelentés nagyon zavart minket.
Mi másért halasztanák el?
Sötétben visznek ki, vízbe löknek, és azt mondják, megfulladtunk.
Tudom. Ki a fene horgászik éjszaka cápára?
Fel voltunk dúlva.
Azt találtuk ki, hogy kocsikázunk egész délután,
hátha elindulnak nélkülünk.
Basszus! Még itthon vannak.
Gyertek már, indul a hajó! Jesszusom, mozgás!
- Mi legyen a puskákkal? - A kocsidban hagyjuk.
Óvatosan!
Ki akar cápát fogni?
Mi a fenéről beszélhetnek?
Ne menj oda! Jobb, ha együtt maradunk.
Így nehezebb a dolguk.
Nagyon sajnálom, Erik.
Sajnálom, hogy úgy érezted, hogy nem bízhatsz meg bennem.
És sajnálom, hogy...
Sajnálom, amit veled tettem.
Nem tudom, miért...
Nem a te hibád.
Vajon szeretnének horgászni?
Fogalmam sincs róla.
Micsoda időpocsékolás!
Mit műveltek? Beszállás!
Perry idejön értünk.
Nem, nem. Szálljatok be!
Beszédünk van veletek pár dologról.
- Nyomás! - Menjetek előre!
Mi megvárjuk Perryt.
Abban a pillanatban döntöttük el, hogy többé nem hagyjuk magunkat bántani.
Hogy soha többé nem állhatnak közénk.
Meg akartam védeni Eriket.
Madár- vagy őzsörétet adhatok?
Madársöréttel kevésbé rúg vissza a puska, de nem állítja meg a rosszfiúkat.
SZÖRNYETEGEK: A LYLE ÉS ERIK MENENDEZ-SZTORI
A feliratot fordította: Kisházi Viktória