CALABASAS, CALIFORNIA
- A fost foarte ușor. - Vezi? Ți-am spus.
Bravo, E!
Ce ni se spune mereu? Nu vă lăsați prinși niciodată!
MONȘTRI: POVESTEA FRAȚILOR LYLE ȘI ERIK MENENDEZ
Dar ați fost prinși.
Și sper că nu greșesc,
dar tatăl tău l-a pus pe Erik să-și asume vina pentru tot, nu?
Da. Adică, n-a fost decizia mea.
Așa l-ați cunoscut pe Oziel?
Da. Ca parte din pedeapsă, a trebuit să mergem la psiholog.
Lyle, am avut o discuție cu Erik.
Vreau să-mi confirmi niște lucruri.
Bine.
Lyle, mi-a spus că l-ai abuzat sexual
și că tatăl tău ți-a făcut același lucru.
Încercați să mă scoateți țap ispășitor?
Nu, Lyle, e adevărat.
Leslie e avocata lui Erik. Eu sunt avocata ta.
Dar e ceva obișnuit în astfel de procese.
- Trebuie să auzim ambele versiuni. - Știu ce faceți!
Îl faceți pe tata să pară malefic. Și nu era așa.
Nu era așa. Era un om grozav. L-am iubit mult.
Nu știu dacă puteți înțelege. Poate că nu.
L-am iubit, m-a iubit. Ne voia binele.
Nimeni nu înțelege
că trebuia să atingem un anumit standard, da?
Iar acum vreți să-mi spuneți cât de îngrozitor era,
iar eu nu vreau să fac asta, da?
M-a iubit.
Îmi iubesc tatăl.
Lyle, l-ai împușcat în cap. Înțelegi că nu are sens ce spui?
Înțeleg că nu are sens pentru voi.
Nu înțelegeți cine a fost tatăl meu, ce voia de la mine.
Ce voia?
Voia să fiu numărul unu.
În ce?
În toate.
Cel mai bun la tenis.
- Așa! Da! E băiatul meu! - Da!
Cele mai bune note.
Crezi că ai șanse la o universitate de top
cu prostiile astea?
Eseul ăsta e foarte copilăresc și jalnic.
E de-a dreptul incredibil!
Îl scriu eu pe următorul.
Cele mai faine gagici.
Ea e! I-am spus că poate veni la cină.
Nu! Am auzit de fata asta. E o parașută, o curvă.
Dacă e fata pe care mi-ai arătat-o ieri, nici vorbă.
- Mamă! - Nu!
Fata aia nu mănâncă de pe porțelanul meu bun.
Probabil are SIDA.
- Mamă, despre ce naiba vorbești? - Ușor!
- E afară! E la ușă! - Stai jos! Nu.
Lyle!
Dacă deschizi ușa, jur că te omor. Stai jos!
Stai jos!
Doamne! O anunț eu pe arivistă.
Mulțumesc. Scapă de ea, te rog!
Bine.
Bună!
Bine, Lyle nu e liber să iasă cu tine, scumpo.
La revedere!
Trebuia să intru la o universitate de top. Era obsedat de asta.
„Vă pot spune cu încredere, membri ai comitetului de admiteri,
că nu sunt menit doar pentru Princeton.
Eu, Joseph Lyle Menendez, sunt menit să ajung mare.”
Lyle, e excelent.
Foarte bine, dragule!
- E foarte bun. - Mersi.
Stați! Vorbiți cu el sau cu mine? Pentru că eu l-am scris.
Eseul lui parcă era...
scris de un copilaș.
Așa intri la Princeton.
Așa se scrie un eseu.
- Tată, asta nu e... - Ce? Trișat?
Îți spun un secret. Bine?
Fiecare om trișează pe lumea asta. Și știți ce părere am eu despre asta?
Știți cum se obțin toate astea?
Mințind. Trișând.
Furând.
Dar câștigând.
Bine?
Nu vă lăsați prinși!
Dar ai intrat la Princeton.
Da.
A durat o vreme.
A trebuit să fac un an de colegiu comunitar. Dar, da.
Trebuie să putem face ceva ca să rezolvăm situația. Știu sigur.
Lyle a fost prins plagiind o lucrare pentru laboratorul de psihologie.
Scuze. O clipă!
Scuze. Laborator de psihologie? Ce e ăla?
N-am mai auzit de așa ceva.
Zău așa! Există laboratoare de psihologie?
Chiar așa?
Da.
În lumea reală, când mergi la psiholog,
nu-l auzi spunând: „Pa, mă duc la laborator!”
E un pic... E o porcărie.
Vreau să spun...
Fiul meu nu a trișat la o materie importantă.
Din păcate, nu vedem lucrurile așa.
Bine, uite! A trișat. Îl bat de-l ia dracu' pentru asta.
- Dar nu va fi exmatriculat. - Dle Menendez...
Nu, domnule. Nu va fi exmatriculat. Jur pe Dumnezeu!
Ca pilon al acestei comunități, am donat mulți bani.
O grămadă de bani, an după an.
Cel puțin... trebuie să găsim o soluție.
Nu glumesc deloc.
Nu mă mișc de pe scaun.
Mă piș pe mine la nevoie.
Bine.
Cea mai bună soluție de compromis e o suspendare de un an.
Nu poți spune nimănui.
- Ai auzit? - Da.
Vei veni în LA, vei lucra cu mine.
Vei fi stagiar executiv. Totul e în regulă.
- Înțelegi? - Da. Îmi pare foarte rău.
Ai mei se mutaseră în California pentru că tata primise o slujbă mare.
Ce dracu'?
Și Lyle e în vacanța de vară de la universitatea Princeton.
Nu știu dacă o știți.
Mersi că ai râs!
Ia doar nota zece. Bum, bum. Una după alta.
E numărul unu în echipa de tenis.
- Ce ziceți? - Da.
Iar acum e cel mai nou stagiar din departamentul de management, bine?
Să-i facem o primire à la LIVE Entertainment
lui Lyle Menendez!
Stai așa! Îți cade părul?
Bine.
În seara asta, avem o proiecție specială.
Ce nenorocit!
Înțeleg cine e tatăl lui. E în regulă.
Dau din cap și zic: „Grozavă idee!”
Nu-i așa? Ce ți-e și cu copiii de bogătani!
Cu modelul ăsta, îți va sta perfect.
- Da, așa. - Da!
Da!
Foarte bine.
Nu știu.
Nu știu dacă e modelul bun.
Nu? Haide!
Estas bién, bravo. Arăți grozav.
Vrei să fii dat naibii, nu?
- Da. - Nu?
- Vrei să ai succes în afaceri? - Da, domnule.
Vrei să intri în politică?
Păi trebuie să ai păr frumos.
E frumos. Bravo! E fantastic.
Dar dacă...
nu vreau?
Ce să nu vrei?
Să port perucă.
Dacă nu vreau să port perucă?
Putem discuta acasă. Bine?
Acum porți perucă.
Așa stă treaba. Bine?
Ce-ar fi să spui: „Mersi pentru tot ce faci pentru mine?”
Tată, mulțumesc pentru tot ce faci.
Exact. Bine.
Îți vine să crezi?
Lyle, vreau să vorbim puțin despre perioada dinainte să fii suspendat,
despre jafuri și întâlnirea cu Oziel.
Lyle!
- Ce faceți? - Uită-te la asta!
Băga-mi-aș!
De unde-s astea?
John List a dat o petrecere, ai lui sunt plecați.
Istețul ăsta a găsit combinația de la seif pe o hârtiuță.
E mai bine decât să-i cerem bani tatei, nu?
Lyle, e ușor. Îi știm pe toți care-s plecați din oraș în vacanță.
- Computer IBM PS/2? - Da.
Un aparat Soloflex. Seif mare ignifug. Imprimantă.
Da, am notat.
O grămadă de lucruri. Ce lipsește de pe listă?
Chestii pe care le-au amanetat. Bijuterii, niște porțelanuri.
Bănuiesc că e sosiera despre care vorbea ea.
Au spus că erau și opt mii în numerar.
Spuneți-mi un număr și le scriu un cec, vă rog!
Bine.
- Ne pare rău, tată. - Nu. Vă rog, nu!
Nu vreau să aud niciun cuvânt.
Ce mă fac?
Lyle, ce ai de spus despre asta?
Doar... Da.
Ne pare rău.
Nu.
Mulțumesc că ne-ai salvat.
Nu, nu înțelegeți.
Nu înțelegeți naibii.
Amândoi sunteți scoși din testament.
Asta e tot.
Minți, trișezi, furi, dar nu te lași prins!
Ține de tribunal.
Judecătorul spune că trebuie, așa că o vor face.
Dar nu au nevoie de terapie. Sunt bine.
Mă interesează doar să semnezi hârtia.
Copiii mei nu vin acolo ca să vorbească despre familia asta
sau ce se întâmplă acasă.
Nu fac asta. Dacă-ți spun ceva, să mă anunți, te rog!
Fiindcă nu de asta vin acolo. Vor vorbi despre...
jafuri și despre...
Da, despre cât de rău le pare, despre regretul pe care-l simt.
Bla-bla și atât.
Scuze că ați așteptat. Care dintre voi e Erik?
Eu sunt Erik, iar el e Lyle.
Și de ce nu i-ai spus?
- Doctorului Oziel. - De ce nu i-am spus ce?
Despre abuz.
Despre abuzul sexual.
Când am început să mergem la el atunci...
Nu știam că tata încă făcea chestia aia cu Erik,
ce făcuse cu mine. Încă nu-mi spusese asta.
Da, dar înțelegi ce spun?
De ce nu ai spus nimănui
despre faptul că ai fost abuzat de tatăl tău?
Ne spui orice altceva, dar asta nu ne spui.
E clar că ți-ai iubit tatăl.
Eu și Jill înțelegem asta.
Dar, dacă tatăl tău te-a abuzat sexual, trebuie să aflăm mai multe despre asta.
Trebuie să aflăm cât de multe detalii poți oferi.
Bine.
Bine?
Bine, da, înțeleg.
Eu...
Scuze...
Nu te grăbi!
Erik știe, evident,
iar Donovan, colegul meu de la Princeton, știe și el.
I-am spus verișoarei.
Locuia cu noi.
Și...
voiam să dorm cu ea în pivniță, ca tata să nu poată coborî acolo.
Îmi amintesc că am întrebat-o: „Tatăl tău...
îți atinge părțile intime?”
S-a uitat la mine de parcă
nici nu putea înțelege ce spuneam.
- Câți ani aveai când a început? - Șase, cred.
Când privesc în urmă, parcă...
Nu știu. E ca un film, cred.
Totul e cu încetinitorul.
A început cu masaje după tenis și altele.
Haide!
E ciudat. Când un copil face sport, nu mai are nevoie de masaj.
Îmi amintesc mâinile lui.
M-am simțit...
special?
De parcă eu eram centrul lumii lui.
Și ne mângâiam unul pe altul.
Și mama ta știa că se întâmpla asta?
Nu credeam, nu.
Oricum, când am împlinit șapte ani,
a început să se schimbe și...
a început să-mi arate filme.
Filme pornografice?
Iar eu trebuia să...
Mergeam la baie și trebuia să îngenunchez pe gresie,
care avea un model ciudat pe ea.
Simt că m-am uitat mult la el, iar acum, uneori, când mâzgălesc,
îmi iese modelul acela.
Oricum...
eu îngenuncheam, iar el îmi ghida mișcările.
Ți le ghida ca să-l... mângâi?
Dar cu gura.
Când aveai șapte ani...
tatăl tău te-a pus să-i faci sex oral?
Da.
Știu că aveam șapte ani
fiindcă tocmai primisem familia cu plușuri din Sesame Street,
iar ele se certau mereu legat de chestiile alea.
Cum adică „ele”?
Animalele de pluș.
Oscar se opunea din răsputeri,
iar Ernie voia mereu să se joace după aceea.
Ca să nu mă mai gândesc la asta?
Fiindcă pe atunci sau puțin mai târziu,
a început să-mi displacă de tot.
Pentru că tata a început să folosească și obiecte.
Mă dezbrăca, apoi introducea obiectele.
Știam că era ciudat și i-am spus verișoarei mele.
Mama n-a crezut-o. Nu i-a păsat.
Dar atunci am început să-i fac lui Erik.
Nu știu de ce am făcut-o, fiindcă nu-mi plăcea când o făcea tata.
Nici lui nu-i plăcea. Mereu îmi cerea să mă opresc.
Dar trebuia să normalizez asta, nu?
Trebuia să normalizez ce-mi făcea mie tata.
Deși știam că nu era normal.
Pe măsură ce am crescut, când am împlinit opt ani,
sexul s-a înrăutățit.
Am început să facem duș împreună.
Și mă viola.
M-a durut foarte tare și...
I-am spus că mă doare și că voiam să se oprească.
Îmi amintesc că a zis:
„Te iubesc, nu vreau să te rănesc. Mă voi opri.”
Și așa a fost.
S-a oprit.
Acum știu de ce, fiindcă făcea asta cu Erik.
M-am dus la el
și i-am spus că știu ce se întâmpla între el și Erik,
că trebuia să se oprească.
S-a uitat la mine și a zis...
Erik inventează.
Nu mai spui nimănui, da?
Lyle, îmi pare rău că ai trecut prin asta.
Și abia după mult timp am aflat că...
continuase să-i facă asta lui Erik.
Lyle, trebuie să-ți spun ceva.
Ce?
Și, când mi-a spus asta, am simțit că...
Ce?
Am simțit că-mi luase fratele,
urându-l pe Erik și iubindu-mă pe mine. Urându-l pe Erik!
Nu! Și 45, 46, 47!
Haide, Erik! Poți rezista un minut. Haide!
Îl ura pe Erik, așa că l-am urât și eu pe Erik.
Am văzut cum îl trata tata, așa că am început să-l tratez la fel.
Ce fel de om îi face asta unui frate? Ce fel de nenorocit?
I-am făcut ce mi-a făcut tata, deși nu-mi plăcea.
Știu ce faci cu Erik.
Ce? Ce ai spus?
- Nu te juca cu mine! - Stai! Ce vrei să spui?
Jur pe ce am mai sfânt: îi pui capăt.
Înțelegi? Nu mai faceți asta!
Nu mai ai voie să-l atingi.
Niciodată.
Le voi spune tuturor.
Așa că încetează!
Deci asta e decizia ta, nu?
Nu, oprește-te, cum ai promis!
Da, dar tu ai ales.
Nu, tată, doar ziceam că, dacă nu te oprești...
Am auzit.
Acum fii bărbat...
și fă-o! Fă-o naibii!
Ce să fac?
Nu știu.
Mă întrebi pe mine?
Sunt mândru de tine, Lyle, pentru că, în sfârșit, faci ceva.
Grozav, băiatul meu! Bine!
Erik a ales.
Tu ai ales.
Voi alege și eu.
Și ce crezi că a vrut să spună cu asta?
Nu era nevoie doar să cred. Știam ce voia să spună.
Avea de gând să ne omoare.
Draga mea.
Mulțumesc, dragă.
Doamnelor, nu repet niciodată o bârfă, așa că ascultați cu atenție!
Serios, Nick, cum ai putut să faci turul casei Menendez?
Carrie, un reporter de la Vanity Fair nu-și dezvăluie niciodată sursele.
Să zicem că merită să știi un agent imobiliar bun în Beverly Hills.
Cum a fost?
În primul rând, casa are origini regale.
Printre foștii locuitori se numără Prince,
regizorul de teatru Hal Prince,
un prinț saudit și chiar o prințesă.
Prințesa Di?
Elton John.
Odată ce intri,
nu poți să nu observi oribila mobilă de mâna a doua.
Dar, odată ce treci de mobila de prost gust,
imediat îți fuge privirea la camera unde e televizorul.
La prima vedere, n-ai nicio idee despre ce s-a întâmplat acolo.
Dar, dacă te uiți destul de mult...
Ce dracu'?
Pe baza conversațiilor mele cu detectivii care se ocupă de caz
și după ce am văzut structura camerei, e evident pentru mine
că frații au intrat prin spate, pe ușa de la terasă,
ca să-și poată lua părinții prin surprindere.
Jose și Kitty erau complet neînarmați,
habar n-aveau ce urma.
Ținte sigure.
Crezi că a fost premeditat?
Sigur că a fost premeditat.
Lyle și Erik se gândiseră să facă asta săptămâni, ani întregi.
Mai multe surse confirmă asta.
Credeam că doar scriem un scenariu.
Nu știam că vom scrie un plan despre cum avea Erik să-și ucidă părinții.
Nu! Nu i-au spus lui Jerry că erau în pericol iminent.
Doar că se săturaseră de situație
și hotărâseră să-i pună capăt.
Și, dacă ții cont de comportamentul lor după crime...
Îi interesa doar să fie duși cu limuzina
și să stea în apartamentul prezidențial de la hotelul Bel-Air.
E un apartament foarte frumos.
Și, cel de după arestarea lor...
Am găsit o scrisoare în celula lui Erik.
Lyle scrisese un plan de evadare nebunesc.
Devine tot mai greu
să verși o lacrimă pentru acești frați sociopați.
Desigur, unii membri ai familiei
continuă să îi apere,
unii chiar se agață de teorii bizare ale conspirației.
Compania lui Jose a pus la cale uciderea lor
pentru banii de asigurare.
Toți sunt o grămadă de... Cum se spune? Nenorociți lacomi!
Și, desigur, să nu uităm de formidabila lor echipă juridică,
condusă de neînfricata Orfană Annie.
Nemernicilor, puteți spune ce vreți,
dar Erik și Lyle sunt printre cei mai buni clienți ai mei.
Sunt adorabili.
Stai! Chiar i-a numit „adorabili”?
Știi că nu exagerez niciodată.
Și care crezi că a fost motivul lor? Banii?
Nu-ți ucizi părinții
așa cum au fost uciși Jose și Kitty Menendez
doar pentru bani.
Ciuruiți cu puști de la distanță mică.
Lăsați, efectiv, desfigurați.
Nu-ți reîncarci arma
când îți dai seama că mama ta e încă în viață.
Chiar după ce ai umplut-o de cartușe mari
care i-au sfâșiat corpul,
iar ea se târăște pe podea ca un animal mutilat,
agățându-se cu greu de viață.
Nu te duci la ea prin fumul de armă, călcând peste cartușe,
și îndrepți țeava puștii spre obrazul ei,
o privești în ochi, ca să știe că ai fost tu,
apoi...
Nu.
Nu e vorba despre bani.
E ceva mai profund, mai întunecat
și mai malefic decât ura pură.
Măiculiță, Nick!
Nu e de mirare că nu te-am angajat să rescrii tu Frumușica.
Apropo, Nick, articolul tău din Vanity Fair are un titlu?
„Coșmar pe Elm Drive.”
De necrezut!
Relaxează-te! N-ar trebui să citești asta.
Din păcate, citesc toți ceilalți americani!
Nu-mi ajung jurnaliștii adevărați. Am pe cap și pseudojurnaliști acum.
Psihologi neautorizați ca Dunne, care nu dau doi bani pe fapte.
„Băieții au intrat pe ușa de la terasă?” Ce prostie!
„Purtau salopetă și mănuși?” Tot o prostie.
„Jose și Kitty mâncau înghețată și fructe.”
Dunne s-a deranjat să citească raportul criminalistic?
Uite, înțeleg.
Fiica lui a fost ucisă, o tragedie groaznică.
Nu încerc să-i neg suferința.
Dar asta-i dă dreptul să mintă
și să fie un lacheu al procuraturii?
Dunne se ocupă de cancanuri. Din păcate, bârfa vinde.
Totuși, chiar i-ai numit pe Lyle și pe Erik „adorabili”?
Nu asta e ideea, Tim!
Ideea e că, din cauza lui, s-a zis cu opinia publică!
Sigur nu vor avea parte de un proces corect.
Poate ar trebui să renunți.
Nu pot să renunț.
Mă cunoști. Nu renunț.
De asta încă fumez.
De-aș ști un jurnalist bun
care m-ar putea ajuta să ripostez împotriva atacurilor ăstora...
Les, am făcut un pact, mai știi? Biserica și statul.
Ăla!
Iar tribunalul e specialitatea ta, nu presa.
Că reporterii sunt nemernici!
Bine, înțeleg. Ești un câine de atac! De asta m-am căsătorit cu tine.
Încearcă să nu superi pe nimeni săptămâna viitoare, la adopție!
Săptămâna viitoare? Când?
Marți.
Drace! Nu pot. Îmi pare rău. E audierea preliminară cu înregistrările.
- Am reprogramat de două ori! - Nu pot.
Trebuie să ne asigurăm că înregistrările nu-s admise ca probe.
Bine. Sun la agenție și reprogramez.
Poate ar trebui să nu ne mai batem capul și să îi adoptăm pe ei!
Poate doar pe Erik.
Mersi că ai fost de acord să vorbești cu mine, Donovan.
Știu că te-a hărțuit multă lume cu întrebări
în ultimele două luni.
Dnă Abramson,
nu mă deranjează să vorbesc cu dv. și să vă răspund la întrebări.
Dar nu vreau să fiu chemat ca martor.
Acum, cred că asta e deja inevitabil.
La urma urmei, Erik ți-a folosit legitimația ca să cumpere puștile.
PERMIS DE CONDUCERE
În plus, dacă tu și Lyle erați așa de apropiați,
presupun că ai fi dispus să faci orice ca să-l ajuți să se apere.
Îl paște camera de gazare.
- Mai au asta în California? - Da.
Când tu și Lyle erați colegi de cameră, despre ce fel de chestii vorbeați?
Cam despre orice.
Despre visurile noastre, aspirațiile noastre, familiile noastre.
Aveam multe în comun.
Ce anume?
Am avut tați foarte dominatori.
Deși Jose era de zece ori mai rău.
Singurul lucru care-l interesa era să câștige.
Lyle chiar era sub presiune.
Ți-a spus vreodată
vreun secret despre familia lui?
Mai exact, despre tatăl lui?
Într-o seară, mi-a zis că tatăl lui a avut o aventură.
Când a aflat mama lui, s-a supărat îngrozitor.
Nu l-am mai văzut pe Lyle așa de supărat.
L-aș omorî pentru ce-i face.
Haide!
- Nu vorbești serios. - Ba da.
Rahaturile pe care i le-a făcut, pe care ni le-a făcut nouă!
Poate ar trebui să fie ucis. Nu poți trăi cu el.
Nu m-am gândit prea mult la asta atunci. Lumea spune prostii la nervi.
După două săptămâni, la un restaurant chinezesc...
Salud!
Drace! Cel mai bun prieten al meu, nu?
Da.
- Am face orice unul pentru celălalt. - Da, evident, orice.
Să zicem că ți s-ar întâmpla niște chestii foarte rele!
Evident, aș avea grijă de familia ta.
Și, dacă mi s-ar întâmpla ceva foarte rău,
ai avea grijă de Erik și de mama.
- Desigur. - Fiindcă suntem o familie.
Da.
Nu e nimic mai important decât familia, nu?
Da.
Fiindcă, într-o familie, într-o familie adevărată,
nu există secrete.
De acord.
Deci nu-mi ascunzi nimic?
Chiar nimic?
În acel moment, am simțit că mă punea la încercare.
Dacă nu spuneam ce trebuia, era sfârșitul prieteniei noastre. Așa că...
I-am spus că am fost molestat când eram copil.
Acasă la un prieten de familie.
Și i-am spus totul.
Cum îmi aminteam camera în care se întâmplase totul,
tablourile de pe pereți,
petele de cerneală de pe covor.
Mirosul tipului...
Știți, eu... A fost prima dată când i-am spus asta cuiva,
așa că nu știam cum va reacționa.
Îmi pare foarte rău.
Îți sunt alături.
Știu prin ce treci.
Da, mersi, omule.
Serios, omule. Eu... știu.
Eu și Erik.
Și noi am fost molestați.
De tatăl nostru.
Lyle ți-a mărturisit că a fost abuzat sexual de tatăl lui
cu patru luni înainte de crime?
Da, practic, nu a intrat în detalii.
Mi-a spus despre dușurile alea ciudate.
Erik a pățit-o mai rău.
Cel mai greu pentru Lyle a fost să nu-l poată proteja pe Erik.
Se simțea vinovat.
De parcă el era responsabil.
Lyle, am o întrebare.
Ce a fost așa de special la acel weekend?
De ce te-ai simțit de parcă erați în pericol?
Erik îți poate spune mai multe. În noaptea când l-am înfruntat pe tata,
Erik a ajuns acasă târziu, iar eu eram deja în pat.
Erik, haide, descuie ușa!
Lasă-mă să intru! Erik!
Măiculiță! Descuie ușa, te rog!
Lasă-mă să intru! Erik!
- Ți-am zis să nu spui nimănui! - Știu, tată. Îmi pare rău.
Ți-am zis să nu spui nimănui!
Tu ai făcut asta! Ne-ai distrus familia!
Dă-te de pe mine!
Ce e cu tine?
- Nimic. Nu înțelegi. - Ba înțeleg bine!
Crezi că nu știam?
Crezi că sunt proastă?
Am știut mereu.
Ce tot spui?
M-a interesat să ținem familia unită!
Am știut că va lua partea tatălui meu, orice ar fi.
Lyle!
Lyle, deschide ușa!
Ce e?
Deși o făcuse să sufere, deși o înșelase, nu conta.
Ce dracu'? Ce?
- Știe! Lyle, ea știe. - Ce?
Nu avem mult timp.
Până când mama voastră avea să vă omoare?
Nu cred că o înțelegi pe mama.
Mama iubea armele.
Ura niște păsări anume. Fluierari.
Și așa îi speria și pe cei fără adăpost.
Într-o zi, l-a luat pe Erik cu ea ca să-și cumpere o armă.
Iar ea i-ar fi spus...
Voi omorî pe cineva cu asta.
A crezut că se referea la tatăl nostru sau poate la amanta lui.
Asta îmi cumpăr data viitoare.
Încape în poșeta mea.
Credeai că are pistol?
Cu amortizor. Da.
Și eu, și Erik.
Am luat banii din cartea pentru copii a lui Erik și ne-am dus să cumpărăm puști.
Deci asta a fost... A fost vineri?
Da. Pentru că sâmbătă trebuia să mergem toți la pescuit.
Să pescuim rechini. Ca o familie.
Dar s-a întâmplat ceva care ne-a speriat rău.
Excursia de mâine a fost amânată.
Nu mai e la 11:00. E la ora 16:00.
Spune-i lui Lyle!
Ceva legat de asta ne-a pus tare pe gânduri.
Altfel, de ce ar schimba ora?
Ca să fie întuneric afară, să ne arunce peste bord, să spună că ne-am înecat!
Știu, pentru că nu te duci la pescuit noaptea! Nu?
Eram agitați.
Ne-am gândit că ar fi mai bine să conducem toată după-amiaza,
sperând că vor pleca fără noi.
Drace! Încă sunt aici.
Hai! Pleacă barca. Măiculiță, haideți!
- Ce facem cu armele? - Lasă-le în mașină!
Atenție!
Cine vrea să prindă rechini?
Despre ce vorbesc acolo?
Nu te duce! Rămânem împreună.
Nu ne pot prinde pe amândoi.
Îmi pare rău, Erik.
Îmi pare rău că n-ai simțit că poți să-mi spui.
Și îmi pare rău...
că ți-am făcut asta.
Nu știu de ce...
Nu e vina ta.
Vor să pescuiască?
Nu știu. Habar n-am.
Ce risipă!
Ce faceți? Intrați!
- Ne vedem cu Perry. Vine după noi. - Nu. Hai în mașină!
Vom sta de vorbă, ca să rezolvăm niște lucruri. Hai!
E în regulă. Mergeți înainte! Ne vedem cu Perry.
În acel moment am decis
că nu aveam să le mai oferim alte ocazii de a ne răni.
Nu aveam să-i lăsăm să mai intervină între noi.
Aveam să-l protejez.
Cu alice mici sau mari?
Cele cu alice mici au recul mai ușor, dar nu așa oprești un ticălos.
MONȘTRI: POVESTEA FRAȚILOR LYLE ȘI ERIK MENENDEZ
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă