CALABASAS, KALIFORNIEN 1988
- Fan, vad lätt det var. - Jag sa ju det.
Bra jobbat, E.
Vad är det de brukar säga? Åk inte fast.
MONSTER: BERÄTTELSEN OM LYLE OCH ERIK MENENDEZ
Men ni åkte fast.
Och rätta mig om jag har fel,
men er pappa lade skulden på Erik, eller hur?
Ja. Det var inte mitt beslut.
- Var det så ni träffade Jerome Oziel? - Ja.
En del av straffet var att börja i terapi.
Lyle, jag har pratat med Erik.
Jag vill höra din sida av det han berättade.
Okej.
Han sa att du förgrep dig på honom sexuellt,
och att er pappa gjorde samma sak mot dig.
Ska hon skylla allt på mig?
Nej. Leslie är visserligen Eriks advokat, medan jag är din.
Men det här är rutin i såna här förhandlingar.
Vi vill höra bådas version.
Jag fattar.
Ni vill utmåla pappa som ond. Det är inte sant.
Pappa var en stor man. Jag älskade honom mycket.
Ni kanske inte förstår er på sånt, men vi älskade varann.
Det ingen verkar förstå är att han hade högt uppsatta mål för oss.
Och nu vill ni prata om hur hemsk han var.
Jag tänker inte göra det.
Han älskade mig.
Jag älskar min pappa.
Lyle, du sköt honom i huvudet. Förstår du att det känns ologiskt?
Jag förstår om det känns ologiskt för er.
Ni förstår inte vem pappa var och vad han ville.
Vad ville han?
- Att jag skulle vara bäst. - På vad?
På allt.
Jag skulle vara bäst på tennis.
- Bra! Så ska det se ut! - Ja!
Jag skulle få de bästa betygen.
Tror du att du kommer in på ett toppuniversitet med sån här skit?
Uppsatsen är barnslig och patetisk.
Den är helt jävla sanslös.
Jag skriver nästa.
Jag skulle dejta de bästa tjejerna.
Det är hon. Jag bjöd över henne på middag.
Nej. Jag har hört att hon är en korkad slampa.
Är det tjejen du pekade ut igår? Glöm det!
- Mamma! - Nej!
Hon kommer inte i närheten av mitt finporslin.
Hon har säkert aids.
- Mamma, vad fan pratar du om? - Hörru! Lugna dig.
- Hon står ju vid dörren! - Sätt dig. Nej.
Lyle!
Jag dödar dig om du öppnar. Sätt dig nu.
Sätt dig.
Herregud. Jag berättar för lycksökerskan.
Tack! Få henne att gå härifrån.
Okej.
Hallå?
Lyle är inte fri att dejta dig, vännen.
Hej då!
Han var besatt av att jag skulle komma in på ett fint universitet.
"Och jag kan säga med säkerhet
att jag, Joseph Lyle Menendez, är ämnad både för Princeton och för stordåd.
Wow. Lysande, Lyle.
Jättebra, älskling.
- Jättebra. - Tack.
Vänta. Pratar ni med honom eller med mig? För jag skrev det.
Jag menar, hans uppsats var...
Som skriven med färgkritor.
Så där kommer man in på Princeton. Det där är en uppsats.
- Men är inte det... - Vadå? Fusk?
Här ska du få höra en hemlighet.
Alla i hela jävla världen fuskar. Vet du vad jag säger om det?
Vet du hur man får allt det här?
Ljug. Fuska.
Stjäl.
Men vinn.
Okej?
Åk aldrig fast.
- Men du kom in på Princeton. - Ja.
Det tog ett tag. Jag fick gå en förberedande utbildning först, men ja.
Det måste finnas nåt sätt att lösa det här.
Lyle ertappades med att kopiera en kurskamrats uppgift i psykologilabbet.
Ursäkta. En sekund.
Ursäkta. Psykologilabbet? Vad är det?
Det har jag inte ens hört talas om. Har man labb för psykologi?
På riktigt?
Ja.
Träffar man en psykolog i det verkliga livet
säger han aldrig att han ska till labbet.
Det låter faktiskt som skitsnack.
Jag menar alltså...
Min son fuskade inte med nåt viktigt.
Vi delar inte den uppfattningen.
Okej, han fuskade. Han ska få sig en omgång för det.
- Men han ska inte relegeras. - Mr Menendez...
Nej. Han ska inte relegeras. Lyssna på mig.
Jag är en stöttepelare i samhället och har skänkt så jävla mycket pengar,
år efter år.
Så vi får hitta på en lösning.
Jag menar det.
Jag lämnar inte den här stolen. Jag pissar i byxorna om jag måste.
Okej.
Jag kan nöja mig med ett års avstängning.
- Håll tyst om det här. Förstått? - Ja.
Du ska jobba med mig i LA i sommar. Du blir chefstrainee. Allt blir bra.
- Förstår du? - Ja. Jag är ledsen.
Mamma och pappa hade flyttat till Kalifornien för pappas jobb.
Vad fan?
Lyle har sommarledigt från Princeton, om ni känner till det.
Tack för skratten.
Han får toppbetyg i allt, det ena efter det andra.
- Och han är nummer ett i tennislaget. - Okej.
Nu är han vår senaste chefstrainee.
Nu välkomnar vi Lyle Menendez till LIVE Entertainment.
Vänta. Tappar du hår?
Okej.
Då så. Ikväll har vi en speciell visning.
Vilken jävla skitstövel.
Jag tänkte: "Jag vet vem din pappa är, så okej." Jag nickar och håller med.
Jag vet. Jävla rikemansungar.
Den här modellen har bra passform.
- Ja, där har vi den. - Ja!
Ja!
Snyggt. Bra jobbat.
Jag vet inte.
Jag vet inte om den känns rätt.
Va? Kom igen.
Den är jättesnygg. Du kommer att meja ner allt i din väg.
- Ja. - Eller hur?
- Vill du lyckas som affärsman? - Ja, sir.
Vill du bli politiker?
Då är det viktigt med hår.
Den är fin. Fantastiskt bra jobbat.
Men tänk om jag...
...inte vill?
Inte vill vadå?
Bära peruk.
Tänk om jag inte vill ha en peruk.
Vi kan prata om det hemma. Okej?
Nu bär du peruk.
Det är så det blir. Okej?
Vad sägs om att tacka för allt jag gör istället?
- Tack för allt du gör för mig, pappa. - Exakt. Då så.
Vilket snack, va?
Lyle, jag vill återvända till tiden innan du blev avstängd,
till inbrotten och mötet med Oziel.
Lyle!
- Vad håller ni på med? - Titta.
Jävlar.
Var kommer det ifrån?
John Lists föräldrar är bortresta, så han hade fest.
Shepherd hittade koden till kassaskåpet på en post-it-lapp.
Det är bättre än att be pappa om pengar.
Det är så enkelt. Vi vet vilka som är bortresta.
- En IBM PS/2-dator? - Ja.
En Soloflex-maskin. Ett brandsäkert kassaskåp. En skrivare.
Allt är med.
Fan, vad mycket grejer. Vad saknas?
Sånt som de har pantsatt. Smycken, porslin...
Det här är nog såssnipan hon menade.
Plus 8 000 dollar i kontanter.
Ge mig en siffra bara, så skriver jag en check.
Okej.
- Förlåt, pappa. - Nej. Sluta.
Jag vill inte höra ett ord från er.
Vad ska jag göra?
Lyle, vad har du att säga om det här?
Bara... Ja. Vi är ledsna.
Nej.
Jag menar, tack du för att du löste det.
Nej, du fattar inte.
Du fattar fan inte.
Jag stryker er båda ur testamentet.
Punkt slut.
Ljug, fuska, stjäl, men åk för fan inte fast!
Rätten krävde det.
Domaren sa att de måste göra det.
Mina barn behöver ingen terapi. De mår bra.
Jag vill bara ha din underskrift på papperet.
Mina barn ska inte gå dit och prata om vår familj
eller nåt som pågår här hemma.
Nej. I så fall vill jag att du berättar det för mig.
De är inte där för att prata om det, utan om inbrotten och...
Att de är hemskt ledsna över det och att de ångrar det.
Och bla, bla, bla. Inget mer.
Ursäkta att ni fick vänta. Vem av er är Erik?
Jag är Erik. Det här är Lyle.
Varför sa du inget till honom?
- Dr Oziel. - Om vadå?
Om övergreppen. De sexuella övergreppen.
När vi började gå hos honom...
Jag visste inte då att pappa fortfarande gjorde det mot Erik.
- Han hade inte berättat det än. - Okej, men förstår du min fråga?
Varför berättade du inte för nån
om din pappas övergrepp?
Du berättar om allt det andra, men inte om det.
Det är uppenbart att du älskade din pappa. Vi förstår det.
Men om din pappa utnyttjade dig sexuellt måste vi få veta det.
Vi behöver alla detaljer du kan ge oss.
Okej.
Okej?
Okej, jag förstår.
Jag...
Förlåt...
Nej, ingen brådska.
Erik vet så klart,
och Donovan, min rumskompis på Princeton.
Min kusin vet.
Hon bodde hos oss.
Och...
Jag ville sova i källaren med henne för att komma undan pappa.
Jag minns att jag frågade: "Brukar din pappa...
...röra vid ditt kön?"
Hon bara stirrade på mig, som om hon inte ens förstod vad jag sa.
- Hur gammal var du när det började? - Sex år, tror jag.
När jag tänker tillbaka på det känns det...
Jag vet inte. Det känns som en film. Allt går i slowmotion.
Det började med massage efter tennis och sånt.
Kom.
Det är lustigt, för barn behöver inte massage när de idrottar.
Jag minns hans händer.
Det kändes...
...speciellt.
Jag var mittpunkten i hans värld.
Och vi smekte varann.
Visste din mamma att det pågick?
Jag trodde inte det.
När jag fyllde sju år
förändrades det.
- Han började visa mig filmer. - Pornografiska filmer?
Och jag skulle...
Vi gick in i badrummet och så skulle jag ställa mig på knä,
och kaklet hade ett konstigt mönster.
Jag tittade på det ofta, och ibland när jag ritar krumelurer
följer jag det mönstret.
Men i alla fall...
Jag stod på knä och han styrde mina rörelser.
Styrde han dig när du smekte honom?
Fast med munnen.
Så när du var sju...
...tvingade din pappa dig att ge honom oralsex.
Ja.
Jag vet att jag var sju,
för jag hade nyss fått gosedjursfamiljen från Sesam,
och de bråkade om det jag gjorde med...
- Ursäkta. Vilka de? - Gosedjuren.
Oscar hade starka åsikter om det,
och Ernie ville alltid leka med mig efteråt.
För att skingra mina tankar, antar jag.
Det var ungefär då, eller kanske lite senare,
som jag verkligen började hata det.
För pappa började använda föremål.
Han klädde av mig naken och tryckte in föremålen.
Jag visste att det var konstigt och berättade för min kusin.
Mamma trodde henne inte. Hon sket i det.
Det var då jag började göra det mot Erik.
Jag vet inte varför, för jag gillade det ju inte.
Han gillade det inte heller. Han bad mig sluta.
Men jag försökte normalisera det.
Jag försökte normalisera det pappa gjorde mot mig.
Men jag visste att det var fel.
När jag blev äldre, när jag fyllde åtta,
blev sexgrejerna värre.
Vi började duscha tillsammans.
Han våldtog mig.
Det gjorde så ont, och...
Jag sa att det gjorde ont och bad honom sluta.
Han sa: "Jag älskar dig. Jag vill inte göra dig illa. Jag ska sluta."
Och så blev det.
Han slutade.
Nu vet jag varför. Han gjorde det mot Erik.
Jag gick till honom
och sa att jag visste vad som pågick mellan honom och Erik
och att det måste sluta.
Han såg på mig och sa...
Erik hittar på saker.
Låt det här stanna mellan oss.
Lyle, jag är hemskt ledsen för att du tvingades uppleva det.
Det var först långt senare som jag fick veta...
...att han fortfarande gjorde det mot Erik.
Lyle, jag måste berätta en sak.
Vad?
När han sa det kändes det som om...
Vad?
Som om han hade tagit min bror ifrån mig
genom att älska mig och hata Erik.
Nej! 45, 46, 47!
Kom igen, Erik. En minut klarar du.
Han hatade Erik och det fick mig att hata Erik.
Jag såg hur pappa behandlade honom och gjorde likadant.
Hur sjuk måste man vara för att göra så mot sin egen bror?
Jag gillade det inte, men gjorde det mot honom.
- Jag vet vad du gör mot Erik. - Vad sa du?
- Spela inte dum, för fan! - Vänta. Vad menar du?
Allvarligt. Det slutar nu.
Förstår du? Inget mer mellan er två.
Du får inte röra honom.
Aldrig.
Annars får alla veta.
Sluta bara.
Är det ditt beslut?
Nej. Bara sluta, som du lovade!
Ja, men då har du gjort ditt val.
Nej, jag menar bara att om du inte slutar...
Jag hörde dig.
Bete dig som en jävla man...
...och gör det då, för fan.
Vadå?
Jag vet inte.
Det kom från dig.
Jag är faktiskt stolt över dig, för äntligen gör du nåt.
Bra! Så ska det se ut!
Erik har gjort sitt val.
Du har gjort ditt val.
Jag ska göra mitt.
Vad tror du att han menade med det?
Jag behövde inte tro nåt. Jag visste.
Han tänkte döda oss.
- Raring. - Åh, tack.
Mina damer, jag brukar inte upprepa skvaller, så lyssna noga.
Nick, hur lyckades du få en rundtur i Menendez-huset?
Carrie, en reporter på Vanity Fair avslöjar aldrig sina källor,
men det är alltid bra att känna en fastighetsmäklare i Beverly Hills.
Hur var det, då?
Huset har kungliga kopplingar.
Det har bebotts av Prince, teaterregissören Hal Prince,
en saudisk prins och dessutom en prinsessa.
Prinsessan Di?
Elton John.
När man väl kommer in
lägger man genast märke till alla hemska andraklassmöbler.
Men när man släpper det sjaskiga möblemanget
dras ens uppmärksamhet mot tv-rummet.
Det första intrycket skvallrar inte alls om vad som har hänt där.
Men om man letar länge nog...
Vad fan?
Baserat på mina samtal med utredarna
och rummets planritning, så känns det givet
att bröderna kom in från baksidan, via altandörren,
så att de kunde överrumpla föräldrarna.
Jose och Kitty var obeväpnade och hade ingen aning om vad som väntade.
Som levande måltavlor.
- Tror du att det var överlagt? - Det var det definitivt.
Lyle och Erik hade funderat på det i veckor, i åratal.
Flera av mina källor bekräftar det.
Jag trodde att vi skrev ett manus.
Jag visste inte att vi skrev en plan som Erik tänkte sätta i verket.
Nej. De sa aldrig till Jerry att de befann sig i omedelbar fara.
De var bara less på det och bestämde sig för att sätta stopp för det.
Och tänker man på deras uppförande efter morden...
De ville bara bli runtskjutsade i limousiner
och bo i presidentsviten på Hotel Bel-Air.
Det är en fin svit.
Och efter gripandet...
Jag hittade ett brev från Lyle till Erik.
Killen hade kokat ihop en helt galen flyktplan.
Det blir svårare och svårare
att fälla några tårar för de sociopatiska bröderna.
Naturligt nog har en del släktingar
samlats till deras försvar,
och en del klamrar sig fast vid bisarra konspirationsteorier.
Jag tror att Joses företag lät mörda dem för försäkringspengarna.
De är alla... Vad säger man? Ena giriga jävlar!
Och vi ska inte glömma deras skräckinjagande försvarsteam,
ledd av lilla föräldralösa Annie.
Ni kan säga vad ni vill,
men Erik och Lyle hör till de bästa klienter jag nånsin haft.
De är rara.
Vänta. Kallade hon dem rara?
Du vet att jag aldrig överdriver.
Vad tror du att motivet var? Pengar?
Man mördar inte sina föräldrar
så som Jose och Kitty Menendez mördades
bara för pengar.
Att skjuta dem med hagelgevär från nära håll,
att bokstavligen vanställa dem...
Man laddar inte om sitt vapen
när man inser att ens mamma fortfarande lever,
trots att man har trasat sönder hennes kropp med hagel
och hon krälar på golvet som ett sargat djur
som klamrar sig fast vid livet...
Man går inte fram till henne genom röken och över tomhylsor,
och riktar bössans mynning mot hennes kind,
ser henne i ögonen så att hon vet vem man är...
...för att sen...
Nej.
Det handlar inte om pengar. Det handlar om nåt djupare och mörkare...
...om ondska som går bortom hat.
Jisses, Nick.
Det var därför du inte fick redigera manuset till Pretty Woman.
Förresten, din text i Vanity Fair... Har den en titel?
Terror på Elm Drive.
Helt jävla otroligt.
Lugna dig. Du borde inte ens läsa det där.
Tyvärr läser resten av USA det.
Riktiga journalister är illa nog, utan alla dessa pseudojournalister.
Amatörpsykologer som Dunne som skiter i fakta.
"Pojkarna gick in genom altandörren." Skitsnack!
"De bar overaller och handskar." Också skitsnack.
"Jose och Kitty åt glass och frukt."
Har Dunne ens läst den kriminaltekniska rapporten?
Visst, jag fattar.
Hans dotter blev mördad. Det var en tragedi.
Jag försöker inte förminska det.
Men ger det honom rätt att skyffla ut lögner
och vara passopp åt åklagaren?
Dunne sysslar med skvallerjournalistik. Tyvärr säljer sånt.
Sa du verkligen att Lyle och Erik var rara?
Det är inte poängen, Tim!
Poängen är att tack vare honom är den allmänna opinionen åt helvete!
- De får aldrig en rättvis rättegång nu. - Du kanske borde släppa fallet.
Det kan jag inte.
Du känner mig. Jag ger mig inte. Därför fortsätter jag röka.
Om man ändå kände en bra journalist som kunde hjälpa en att få rätsida på det...
Les, vi slöt ju en pakt. Kyrkan och staten.
Jaså, den.
Du är bättre i rätten än på att uppvakta pressen.
För att journalister oftast är as!
Jaja, du är en attackhund! Det var därför jag gifte mig med dig.
Försök att inte visa fingret åt nån på adoptionsmötet nästa vecka.
Nästa vecka? Vilken dag?
Tisdag.
Fan. Det går inte. Förlåt. Jag har förhandlingen om Oziel-banden då.
- Vi har redan bokat om det! - Jag kan inte.
Det är viktigt för fallet att banden inte godtas som bevis.
Okej. Jag ringer dem och bokar om.
Vi kanske borde göra det lättare för oss och adoptera Lyle och Erik.
Kanske bara Erik.
Tack för att du kom, Donovan.
Jag vet att många har jagat dig de senaste månaderna.
Hör på, ms Abramson. Jag har inget emot att svara på dina frågor,
men jag vill helst slippa vittna i rätten.
Det är nog oundvikligt vid det här laget.
Erik använde ju din legitimation för att köpa hagelgevären.
Om du och Lyle stod så nära varann som du påstår
vill du säkert göra allt du kan för att hjälpa försvaret.
De vill sätta honom i gaskammaren.
- Finns de kvar i Kalifornien? - Ja.
Vad pratade du och Lyle om när ni delade rum?
Typ allt.
Drömmar, förhoppningar, våra familjer. Vi hade mycket gemensamt.
Som vadå?
Båda hade dominanta fäder. Men Jose var tio gånger värre än pappa.
Det enda han brydde sig om var att vinna till varje pris.
Lyle hade mycket press på sig.
Berättade han nånsin
några hemligheter om sin familj?
Mer specifikt om sin pappa?
En kväll berättade han att pappan hade haft en affär.
Och att det knäckte hans mamma när hon fick veta.
Jag har aldrig sett Lyle så arg.
Jag skulle kunna döda honom för det han gör mot henne.
Kom igen.
- Det menar du inte. - Jo.
All skit han utsatt henne och oss alla för...
Han kanske borde dödas. Han går inte att leva med.
Jag tänkte inte så mycket på det då. Folk snackar när de är arga.
Några veckor senare åt vi på en kinarestaurang.
Salud!
Jävlar. Min bästa vän, eller hur?
Ja.
- Vi skulle göra allt för varann. - Självklart.
Säg att nåt hemskt hände dig.
Jag skulle så klart ta hand om din familj då.
Och du vet, om nåt hemskt skulle hända mig,
skulle du ta hand om Erik och mamma.
- Självklart. - För vi är familj.
Ja.
Familjen är det viktigaste man har.
Ja.
För inom en riktig jävla familj har man inga hemligheter.
Precis.
Är det inget du döljer för mig?
Inget alls?
Det kändes som om han testade mig då.
Om jag inte sa rätt sak skulle det vara slutet på vår vänskap, så...
Jag sa att jag hade blivit antastad som barn.
Det hände hos en vän till familjen. Jag berättade allt för honom.
Att jag fortfarande mindes rummet där det hände,
bilderna på väggarna
och fläckarna på mattan.
Lukten av hans...
Jag hade aldrig berättat det för nån, så jag visste inte hur Lyle skulle ta det.
Jag är så jävla ledsen.
Jag finns här för dig.
Jag vet vad du går igenom.
Ja. Tack.
Allvarligt. Jag vet.
Erik och jag...
Vi blev också antastade.
Av pappa.
Berättade Lyle att han hade blivit sexuellt utnyttjad av sin pappa,
och det var fyra månader före morden?
Ja, men han gick inte in på några detaljer.
Han berättade om de läskiga stunderna i duschen.
Erik verkade ha det värst.
Det svåraste för Lyle var att han inte kunde skydda Erik.
Han kände skuld.
Som om han bar ansvaret för det.
Lyle, jag har en fråga.
Vad var speciellt med den helgen?
Varför kände ni att era liv var i fara då?
Erik kan berätta mer, men kvällen då jag konfronterade pappa
kom Erik hem sent. Jag hade redan lagt mig.
Erik, lås upp dörren!
Släpp in mig! Erik!
Herregud. Lås upp dörren!
Släpp in mig!
- Jag sa åt dig att hålla tyst! - Jag vet. Förlåt.
Du skulle inte säga nåt till nån!
Det här är ditt fel! Du har förstört vår familj!
Släpp mig.
Vad är det med dig?
- Inget. Du förstår inte. - Klart att jag gör.
Tror du inte att jag vet?
Tror du att jag är dum?
- Jag har alltid vetat. - Vad menar du?
Jag försökte hålla ihop familjen!
Vi visste att hon skulle ta pappas parti oavsett vad.
Lyle!
Lyle, öppna!
Vad är det?
Trots allt han hade gjort mot henne, affärerna... Det kvittade.
Vad fan är det?
- Hon vet. - Va?
Vi har ont om tid.
Trodde ni att er mamma skulle döda er?
Du verkar inte förstå dig på mamma.
Hon älskade vapen.
Hon hatade pipare, en sorts fåglar.
Och så ville hon skrämma bort hemlösa.
En gång fick Erik följa med henne och köpa ett vapen.
Enligt honom sa hon...
Jag ska döda nån med det här.
Han trodde att hon menade pappa eller pappas flickvän.
En sån ska jag köpa härnäst.
Den ryms i handväskan.
Trodde du att hon hade en pistol?
Med ljuddämpare. Ja.
Det trodde vi båda.
Vi tog pengarna i Eriks Pelle Kanin- bok och köpte hagelgevär.
Det var alltså... Var det på fredagen?
Ja. För på lördagen skulle vi åka ut och fiska.
Hajfiske. Hela familjen.
Men det hände nåt som skrämde oss.
Båtturen imorgon har skjutits upp.
Det blir kl. 16.00, inte kl. 11.00. Berätta det för Lyle.
Det var nåt med det som störde oss.
Varför skulle de annars ändra tiden?
De vill att det ska vara mörkt.
De kan fimpa oss och säga att vi drunknade!
Vem åker ut och fiskar haj på kvällen?
Vi jagade upp oss.
Vi tänkte att det bästa var att köra runt hela eftermiddagen
och hoppas att de åkte utan oss.
Fan! De är hemma.
Skynda på. Båten går snart.
- Vad gör vi med vapnen? - Lämna dem i bilen.
Kliv försiktigt.
Är ni redo att fånga hajar?
Vad tror du att de pratar om?
Gå inte dit. Vi måste hålla ihop.
De kan inte ta oss båda.
Förlåt mig, Erik.
Förlåt för att du kände att du inte kunde vända dig till mig.
Och förlåt för...
Förlåt för det jag gjorde.
Jag vet inte varför...
Det är inte ditt fel.
Vill de fiska?
Ingen aning.
Vilket jävla slöseri.
Vad gör ni? Hoppa in.
Perry hämtar oss.
Nej, sätt er i bilen. Vi måste prata. Reda ut ett och annat. Seså.
Det är lugnt. Åk ni. Vi ska träffa Perry.
Det var då vi bestämde oss
för att aldrig ge dem fler möjlgheter att göra oss illa.
De skulle aldrig få komma mellan oss igen.
Jag skulle skydda honom.
Vad vill ni ha för hagel?
Rekylen blir mindre med finare hagel, men den stoppar inga skurkar.
Undertexter: Love Waurio