КАЛАБАСАС, КАЛІФОРНІЯ 1988 РІК
- Це було до біса легко. - Бачиш? Я ж казав.
Молодець, Е.
А що нам завжди кажуть? Головне, щоб вас не спіймали.
ЧУДОВИСЬКА: ІСТОРІЯ ЛАЙЛА Й ЕРІКА МЕНЕНДЕСІВ
Але вас спіймали.
І виправ мене, якщо я помиляюся,
ваш батько зробив так, що Ерік узяв на себе провину, так?
Так. Тобто це було не моє рішення.
І так з'явився Джером Озіел?
Так. Частиною покарання для нас було відвідування психотерапевта.
Лайле, я розмовляла з Еріком.
Він дещо розповів, я хочу твою точку зору.
Гаразд.
Лайл сказав, що ти сексуально розбещував його,
а ваш батько робив те саме з тобою.
Ви намагаєтеся звалити це на мене?
Ні, Лайле, так усе й було.
Леслі представляє Еріка. А я — тебе.
Але це типово для подібних судових справ.
Треба почути цю історію від вас обох.
Я знаю, що ви робите!
Ви змальовуєте мого батька злим. А це неправда.
Він не такий. Він був чудовим. Я його дуже любив.
Не знаю, чи ви це розумієте. Може, не можете.
Я любив його, а він — мене, бажав нам добра. Ніхто цього не розумів,
та він вважав нас здатними на все за найвищим стандартом, ясно?
А ви тут хочете говорити, яким він був жахливим,
але я цього не робитиму, гаразд?
Він любив мене.
Я люблю батька.
Лайле, ти вистрелив йому в голову. Хіба ти не бачиш, що це нелогічно?
Розумію, для вас це нелогічно.
Ви не розумієте, ким був мій батько, чого він хотів від мене.
- І чого ж він хотів? - Він хотів, щоб я був найкращим.
У чому?
У всьому.
Я мав бути найкращим у тенісі.
- Ось так! Так! Це мій хлопчик! - Так!
Отримувати найкращі оцінки.
Думаєш, ти вступиш до університету Ліги Плюща
із цим лайном?
Це твоє есе цілковито дитяче й жалюгідне.
Тупо не можу повірити.
Я напишу нове.
Мої дівчата мали бути найкращими.
Це вона! Я запросив її до нас на вечерю.
Ні-ні, я чув про цю дівчину, вона шльондра й хвойда.
Якщо це та дівчина, на яку ти вказав учора, то ні.
- Мамо! - Ні-ні!
Та дівчина не їстиме з моєї святкової порцеляни.
Мабуть, у неї СНІД.
- Мамо, про що ти в біса говориш? - Агов! Спокійно.
- Вона надворі! Біля дверей! - Сідай. Ні.
Лайле!
Відчиниш двері, клянуся богом, я тебе вб'ю. Сідай.
Сідай.
Боже, я сам розверну цю кляту золотошукачку.
Дякую. Позбудься її, прошу. Негайно.
Гаразд.
Агов?
Ось що. Лайл не зможе зустрічатися з тобою, люба.
Бувай!
Я мусив вступити до університету Ліги плюща. Він був одержимий цією ідеєю.
«І я можу з упевненістю сказати вам, приймальна комісіє,
що мені не лише судилося бути в Прінстоні,
мені, Джозефу Лайлу Менендесу, судилося здобути велич».
Отакої. Лайле, це чудово.
Дуже добре, любий.
- Дуже добре. - Дякую.
Зачекайте. Ви це кажете мені чи йому? Бо це я написав.
А його есе було таким...
Наче з дитсадочку.
Ось як треба вступати до Прінстона.
Ось як пишуть есе.
- Тату, хіба це не... - Що? Обман?
Відкрию вам таємницю. Гаразд?
У цьому світі всі люди — шахраї. І знаєте, що я про це кажу?
Знаєте, як можна отримати все це?
Брешіть. Шахраюйте.
Крадіть.
Але перемагайте.
Ясно?
Але не попадайтеся.
Але ти вступив у Прінстон.
Так.
Не одразу.
Довелося рік ходити до місцевого коледжу. Але так.
Має бути якийсь спосіб вирішити це. Я впевнений.
Лайла спіймали на списуванні лабораторної роботи із психології. І...
Перепрошую. Секунду.
Даруйте. Лабораторна із психології? Це як?
Я ніколи про таке не чув.
Ви що. Для психології бувають лабораторії?
Справді?
Так.
У реальному світі, коли ви відвідуєте психолога,
він ніколи не скаже: «Па-па, я до лабораторії!»
Це дещо... Якась маячня.
Я маю на увазі...
Мій син не списував на важливих предметах.
На жаль, ми це не так розглядаємо.
Ну гаразд. Він списував. За це я його відшмагаю як слід.
- Але його звідси не виженуть. - Пане Менендесе...
Ні, пане. Його не виженуть. Клянуся богом. Слухайте.
Як опора цієї спільноти я віддавав купу грошей.
До біса багато грошей із року в рік.
Тож принаймні треба щось придумати.
Я серйозно кажу.
Я так і сидітиму в цьому кріслі.
Мочитимуся собі в штани.
Гаразд.
Найкраща моя пропозиція — відсторонення на рік.
Нікому про це не кажи.
- Чуєш? - Так.
Улітку попрацюєш у мене в Лос-Анджелесі. Будеш стажером в управлінні. Усе гаразд.
- Затямив? - Так. Мені дуже шкода, тату.
Мої батьки переїхали до Каліфорнії, бо тато отримав важливу роботу.
Якого біса?
Це Лайл. Приїхав на канікули з Прінстона. Не знаю, чи чули ви про такий.
Дякую за сміх.
Учиться лише на «відмінно». Бум-бум-бум. За всіма предметами.
І перша ракетка тенісної команди.
- Як вам це? - Так.
І тепер він наш стажист-менеджер, гаразд?
Отже, привітаймо Лайла Менендеса в компанії «Лайв Ентертейнмент».
Агов!
Ану зажди. У тебе волосся випадає?
Гаразд.
Отже, сьогодні у нас відбудеться спеціальний показ.
От довбаний засранець.
Кажу: «Я розумію, хто твій батько, звісно».
То кивну й скажу: «Так, чудова ідея».
От скажи? Бісові дітки багатіїв.
Тобі добре підійде ця модель.
- Так, це те, що треба. - Так!
Так!
Гарна робота. Дуже добре.
Ну не знаю.
Не знаю, чи це те, що треба.
Ні? Ну ти що.
Браво. Ти так чудово виглядаєш.
Ти ж хочеш бути найкращим?
- Так. - Так?
- Хочеш досягти успіху в бізнесі? - Так точно.
Хочеш у політику?
Тоді ти повинен мати гарне волосся, ясно?
Прекрасно. Гарна робота. Фантастика.
А якщо я...
не хочу?
Не хочеш чого?
Носити перуку.
Що як я не хочу носити перуку?
Можемо обговорити це вдома. Добре?
Та зараз ти носиш перуку.
І так і буде. Гаразд?
Може, скажеш: «Дякую, тату, за все, що ти для мене робиш?»
Дуже дякую за все, що ти робиш для мене.
Саме так. Гаразд.
От хіба таке можливо?
Лайле, я хочу трохи повернутися до подій іще до твого відсторонення —
до пограбувань і зустрічі з Озіелем.
Лайле!
- Що це ви робите? - А ти поглянь.
Чорт.
Як це опинилося у вас?
Батьки Джона Ліста поїхали, він улаштував вечірку.
А Шепард знайшов коди до сейфа на листочку.
Це краще, ніж просити гроші в татка, еге ж?
Лайле, це так легко. Ми знаємо всіх, хто поїхав у відпустки.
- Домашній комп'ютер IBM PS/2? - Так.
Один тренажер «Солофлекс». Великий вогнетривкий сейф. Принтер.
Так, усе тут.
Це купа барахла. Чого не вистачає за списком?
Того, що вони заклали в ломбарди. Прикраси, порцеляна.
Мабуть, це соусник, про який вона говорила.
Ще, кажуть, там було вісім тисяч готівкою.
Гаразд, дайте, будь ласка, номер, і я випишу чек.
Гаразд.
- Нам дуже шкода, тату. - Ні. Не треба цього.
Я не хочу чути ані слова від вас.
Що мені робити?
Лайле, що скажеш?
Ну так.
Вибач нам.
Ні.
Дякую, що вніс заставу.
Ні, ти не розумієш.
Ти, довбню, не розумієш.
Вас обох викреслено із заповіту.
Ось і все.
Брешіть, шахраюйте, крадіть, але ніколи не попадайтеся!
Так вирішив суд.
Суддя каже, що так треба, тож вони це зроблять.
Моїм синам не потрібна терапія. У них усе добре.
Потрібен лише ваш підпис на тому папірці.
Бо мої діти не підуть до вас говорити про нашу сім'ю
чи про своє життя вдома.
Ні, а якщо й підуть, то кажіть мені про все. Будь ласка.
Бо це все не для того. Вони мусять говорити
про пограбування і...
Так, про те, як їм шкода і який вони відчувають жаль.
Бла-бла-бла й більше нічого.
Вибачте, що змусив чекати. Хто з вас Ерік?
Я Ерік, а це Лайл.
І чому ти йому не розповів?
- Доктору Озіелу. - Чому я не розповів про що?
Про знущання.
Про сексуальне насильство.
Коли ми почали ходити до нього, у той час...
я не знав, що батько досі робив це з Еріком,
як він робив це зі мною. Він мені цього ще не сказав.
Але ти розумієш, про що я?
Чому ти не хочеш розповідати
про знущання з боку батька?
Ти розповів нам про все що завгодно, а про це не сказав нічого.
Очевидно, що ти любив батька.
Ми із Джилл це розуміємо.
Але, Лайле, якщо ти зазнав сексуальних знущань від батька, ми маємо це почути.
Нам необхідно дізнатися якомога докладніше про все це.
Гаразд.
Гаразд?
Гаразд, я розумію.
Я...
Вибачте...
Ні, не поспішай.
Про це знає Ерік, звісно,
а ще Донован — мій сусід по кімнаті в Прінстоні. Я розповів.
Ще я сказав кузині.
Вона жила в нас.
І...
Я хотів ходити спати до неї в підвал, щоб тато не міг приходити туди.
Пам'ятаю, я запитав її: «А твій батько колись...
торкався твоїх інтимних місць?»
Вона глянула на мене,
ніби не могла зрозуміти, що я сказав.
- Скільки тобі було, коли це почалося? - Років шість.
І коли я про це згадую, це наче...
Я не знаю. Певно, це немов кіно.
Уповільнена зйомка.
Починалося все з масажів після тенісу й іншого.
Ходімо.
Це смішно, бо коли дитина займається спортом, масаж не потрібен.
Але я пам'ятаю його руки.
Було відчуття чогось
особливого.
Наче я був центром його світу.
І ми пестили один одного.
А твоя мати знала, що це відбувається?
Я так не думав.
Менше з тим. Коли мені виповнилося сім років,
усе почало змінюватися.
Він почав показувати мені фільми.
Порнографічні?
І я мусив...
Ми ходили у ванну, де я мусив ставати на коліна на плитці
з доволі химерним візерунком.
Здається, я багато на нього дивився, тож мої малюнки-каракулі досі
схожі на той візерунок.
Хай там як...
Я стояв на колінах, а він керував моїми рухами.
Скеровував рухи, щоб ти пестив його?
Але ротом.
То коли тобі було сім...
батько змусив тебе займатися з ним оральним сексом?
Так.
І я знаю, що мені було сім,
бо мені тоді подарували сім'ю м'яких іграшок із «Вулиці Сезам»,
і вони сперечалися про все, що я з ними робив.
Вибач, хто «вони»?
Іграшки, тваринки.
Оскар мав про це власну думку,
а Ерні завжди хотів гратися зі мною після того.
Певно, так я відволікався?
Бо приблизно тоді чи трохи пізніше
мені це стало дуже не подобатися.
Тому що батько почав додавати різні предмети.
Він роздягав мене, а потім вставляв ті предмети.
Я розумів, що це дивно, тож розповів про це кузині.
Мама їй не повірила. Їй було начхати.
І тоді я почав робити це з Еріком.
Не знаю, чому, бо мені не подобалося, коли тато робив це зі мною.
Йому теж не сподобалося. Він завжди просив припинити.
Але я мав це нормалізувати, так?
Те, що батько робив зі мною. Я мав це нормалізувати.
Хоча я знав, що це не норма.
Коли я підріс, коли мені виповнилося вісім,
секс став іще гіршим.
Ми почали разом приймати душ.
І він мене ґвалтував.
Було так боляче, і...
Я сказав йому, що мені боляче, і що я хочу, щоб це припинилося.
А він сказав: «Я люблю тебе й не хочу завдавати болю. Це припиниться».
Так і сталося.
Це припинилося.
Тепер я знаю чому. Бо він робив це з Еріком.
Я підійшов до нього
й сказав йому, що знаю, що відбувалося між ним і Еріком,
і що краще це припинити.
А він сказав тоді, що...
Ерік усе вигадує.
Залиш це між нами. Гаразд?
Лайле, мені дуже шкода, що ти через це пройшов.
Я лише набагато пізніше дізнався, що...
він досі робив це з Еріком.
Лайле, я маю тобі дещо сказати.
Що?
І коли він мені це сказав, я відчув...
Що?
Ніби він забрав у мене брата,
бо він ненавидів Еріка й любив мене, але він ненавидів Еріка.
Ні! 45, 46, 47!
Ну ж бо, Еріку! Ти можеш протриматися хвилину. Ану.
Він ненавидів Еріка й мене до того змушував.
І я збагнув, що батько і я ставилися до нього однаково.
Що за людина так чинить із власним братом? Хворий збоченець?
Я не хотів, щоб батько робив це зі мною, та я зробив це з ним.
Я знаю про тебе й Еріка.
Що? Що ти сказав?
- Не вішай мені локшину! - Зачекай. Ти про що?
Бляха, я богом клянуся, що цьому вже прийшов край.
Уторопав? Щоб більше нічого між вами не було!
І ніколи не торкайся його.
Ніколи.
Бо я всім розповім.
Тож припини. Припини.
Отже, таке твоє рішення, га?
Ні, просто припини це, бо ти обіцяв!
Так, але ти зробив свій вибір.
Ні, тату, я просто кажу, що якщо ти не припиниш...
Я тебе почув.
Тепер будь клятим чоловіком...
і зроби це. Бляха, зроби це.
Що зробити?
Я не знаю.
Це ж ти щойно питав.
Я пишаюся тобою, Лайле, бо нарешті ти щось робиш.
Чудово! Ось це мій син! Добре!
Ерік зробив свій вибір.
Ти зробив свій вибір.
А я зроблю свій.
І що, на твою думку, він мав на увазі?
Тут і гадати не треба, що він мав на увазі. Я це знав.
Він хотів нас убити.
Люба моя.
Дякую, мій любий.
Дівчата, я ніколи не повторюю пліток, тож слухайте уважно.
Справді, Ніку, як ти лише потрапив на екскурсію в дім Менендесів?
Керрі, репортер «Веніті Фейр». ніколи не розкриває своїх джерел,
але завжди варто знати хорошого ріелтора в Беверлі-Гіллз.
Ну і як там?
По-перше, сам дім має королівський родовід.
Серед його попередніх мешканців були Прінс, режисер театру Гел Прінс,
саудівський принц і навіть одна принцеса.
Принцеса Ді?
Елтон Джон.
Але увійшовши всередину,
ви не зможете не помітити жахливі другосортні меблі.
Однак, щойно ви проминете цей меблевий несмак,
вашу увагу неодмінно приверне телевізійна кімната.
На перший погляд неможливо навіть здогадатися, що там сталося.
Але якщо довго вдивлятися...
Якого біса?
Поговоривши з детективами
й побачивши план кімнати, я вважаю цілком очевидним,
що брати ввійшли через задні двері з боку тераси
таким чином, щоб заскочити батьків зненацька.
Хосе й Кітті були абсолютно беззбройні,
не знали, що їх чекає.
Просто-таки мішені.
Думаєш, це було сплановано?
Беззаперечно сплановано.
Лайл і Ерік міркували про це тижнями, роками.
Кілька моїх джерел це підтверджують.
Я думав, що ми просто писали сценарій.
Я не знав, що ми пишемо план того, як Ерік збирався вбити батьків.
Ні. Вони не казали Джеррі, що їм загрожує небезпека.
Їм просто набридла ситуація,
тож вони вирішили покласти цьому край.
А якщо врахувати їхню поведінку після вбивств...
Їх цікавило лише те, щоб їх возили на лімузинах
і вони жили в президентському люкс-номері готелю «Бель-Ейр».
Це дуже гарний номер.
А також після їхнього арешту...
У камері Еріка я знайшов лист від Лайла.
Той тип написав геть божевільний план втечі.
То стає все складніше
вичавити бодай сльозинку на користь цих братів-соціопатів.
Звісно, деякі їхні родичі
й надалі виступають на їхній захист,
дехто з них навіть досі наполягає на дивних теоріях змови.
Я вважаю, що це фірма Хосе вбила його й Кітті,
а все через страховку.
Усі вони — лише купа... Як це сказати? Жадібних виродків!
І, звісно, не забуваймо, яка в них чудова команда юристів
на чолі з безстрашною Маленькою сиріткою Енні.
Говоріть, що завгодно, покручі,
але Ерік і Лайл — одні з найкращих моїх клієнтів.
Вони пречудові.
Зажди. Ні. Вона ж не могла справді назвати їх пречудовими.
Але ж я ніколи не перебільшую.
Як вважаєш, яким був їхній мотив? Гроші?
Ніхто не вбиває своїх батьків
так, як убили Хосе й Кітті Менендесів,
просто через гроші.
У них стріляли з рушниць із близької відстані.
Їм буквально знесли обличчя.
Ніхто б не перезаряджав зброю,
зрозумівши, що мати ще жива.
Навіть після того, як ти нашпигував її картеччю,
яка розірвала її тіло,
а вона повзає по підлозі, як скалічена тварина,
ледь чіпляючись за життя.
А ти такий підходиш до неї крізь дим від пострілів і розкидані гільзи,
ставиш дуло рушниці до її щоки,
дивишся їй у вічі, щоб вона точно знала, що це ти,
а потім...
Ні.
Тут справа не в грошах.
Це щось глибше, темніше,
таке зло, яке виходить за рамки ненависті.
Господи, Ніку.
Не дивно, що ми не доручили тобі переписати сценарій «Красуні».
До речі, Ніку, про твій матеріал для «Венеті Фейр». Назву придумав?
«Кошмар на вулиці В'язів».
Це, бляха, неймовірно.
Спокійно. Тобі навіть не варто це читати.
На жаль, решта Америки це читає!
Мало того, що журналісти доколупуються.
Ще й псевдожурналісти туди ж.
Психологи-аматори, як цей Данн, яким начхати на факти.
«Хлопці увійшли з боку тераси?» Дурня!
«Вони були в комбінезонах і рукавичках?» Теж дурня.
«Хосе й Кітті їли морозиво з фруктами».
Данн узагалі цікавився звітом криміналістів?
Слухай, я розумію.
Його дочку вбили, це жахлива трагедія.
Я не намагаюся це применшити.
Та хіба це дає йому право торгувати брехнею
і писаниною підігравати стороні обвинувачення?
Данн пише плітки, а не статті. На жаль, народ любить плітки.
Та невже ти справді назвала Лайла з Еріком пречудовими?
Річ не в цьому, Тіме!
Річ у тому, що через нього громадській думці тепер гаплик!
Тепер для них немає шансів на справедливий суд.
То відмовся від справи.
Не можу.
Ти мене знаєш. Я нічого не кидаю.
Тому досі не кинула палити.
От би я знала диво-журналіста,
який міг би допомогти мені щось протиставити цій обвинувальній дурні.
Чуєш, Лес. Ми ж домовлялися, пам'ятаєш? Як церква й держава.
А, ти про це.
І залицяння до преси — це не зала суду, не твоє.
Бо в пресі майже самі козли!
Гаразд, я розумію. Ти як натравлений пес!
Тому я з тобою одружився.
Лише не атакуй нікого на зустрічі зі всиновлення наступного тижня.
Наступного? У який день?
У вівторок.
Чорт. Я не можу. Вибач. У мене досудове слухання щодо записів Озіела.
- Ми вже двічі переносили! - Я не можу.
Значна частина захисту в тому, щоб записи не прийняли як докази.
Гаразд. Я подзвоню в агентство й перенесу час.
Може, нам краще позбутися клопоту й усиновити Лайла з Еріком.
Може, лише Еріка.
Дякую, що погодився поговорити зі мною, Доноване.
Я знаю, що багато хто діставав тебе запитаннями
за ці кілька місяців.
Пані Абрамсон,
я готовий поговорити й відповісти на ваші запитання.
Але я дуже не хочу бути свідком у суді.
Гадаю, зараз цього не уникнути.
Зрештою, Ерік використав твої документи, щоб купити рушниці.
КАЛІФОРНІЯ ДОНОВАН ДЖ. ГУДРО
Крім того, якщо ви з Лайлом були такі близькі,
гадаю, ти зробиш усе, що в твоїх силах, аби допомогти його захисту.
Йому загрожує газова камера.
- У Каліфорнії досі є таке? - Так.
Коли ви з Лайлом були сусідами по кімнаті, про що ви говорили?
Майже про все.
Про наші мрії, прагнення, про наші сім'ї.
Мали багато спільного.
Наприклад?
У нас обох були владні батьки.
Хоча Хосе був удесятеро гірший.
Одне для нього мало значення — перемога за будь-що.
Я бачив цей тиск на Лайла.
А він колись ділився
якимись таємницями щодо своєї сім'ї?
Він говорив про батька?
Якось він розповів мені, що в його батька був роман.
Коли його мама дізналася, це її практично вбило.
Я вперше бачив Лайла таким розгніваним.
Я можу вбити його за те, що він із нею робить.
Ну ж бо.
- Ти це не серйозно. - Серйозно.
За все лайно, яке він приніс в її життя, у наші життя.
Може, його треба вбити. Жити з ним неможливо.
Тоді я про це не замислився. Люди всяке можуть сказати в гніві.
А пізніше ми з ним були в китайському ресторані.
Салют!
Дідько. Мій довбаний ліпший друже, еге ж?
Ага.
- Ми ніколи не відмовимо одне одному. - Ні, звісно, ніколи.
А якби щось погане сталося з тобою.
От я б, вочевидь, подбав про твою сім'ю.
І, знаєш, якщо зі мною станеться щось дуже погане,
то ти приглянь за Еріком і моєю мамою.
- Так, звичайно. - Бо ми сім'я.
Так.
Немає нічого важливішого, ніж сім'я, так?
Так.
Бо в сім'ї, у справжній, хай їй грець, сім'ї
не може бути секретів.
Згоден.
Нічого від мене не приховуєш?
Узагалі нічого?
У ту мить здавалося, що Лайл перевіряє мене.
Якби я сказав щось не те, це був би кінець нашої дружби. Тому я...
Я розповів, що мене в дитинстві розбещували.
Це сталося вдома в друга родини.
І про це все я йому розповів.
Про те, що я досі пам'ятаю кімнату, де це сталося,
фотографії на стінах,
чорнильні плями на килимі.
Як від нього пахло...
Знаєте, я... Я тоді вперше бодай комусь про це сказав,
і я не знав, як відреагує Лайл.
Мені дуже шкода.
Я тебе підтримаю.
Я розумію твої відчуття.
Так, дякую.
Справді, друже. Трясця, мені це знайомо.
Мені й Еріку.
Нас теж розбещували.
Наш батько.
Лайл тобі зізнався про сексуальне насильство з боку батька?
За чотири місяці до вбивства?
Так, він не дуже вдавався в деталі.
Але він розповів про їхні жахливі походи в душ.
Схоже, Еріку було найгірше.
Гадаю, найважче для Лайла те, що він не міг захистити Еріка.
Він відчував провину.
Наче він винен у тому, що сталося.
Лайле, я маю запитання.
Чому ті вихідні були такими особливими?
Чому ти відчував, що ваші життя тоді були в небезпеці?
Ерік розповів би більше, але того вечора, коли я посварився з батьком,
Ерік повернувся додому пізно, коли я вже спав.
Еріку, ну ж бо, відімкни двері!
Впусти мене! Еріку!
Господи. Відчини двері, будь ласка!
Впусти мене. Еріку.
- Я ж казав нікому не казати! - Знаю, тату. Вибач.
Я казав тобі нікому не казати!
Ти зробив це! Ти знищив нашу сім'ю!
Геть від мене.
Що з тобою?
- Нічого. Ти не розумієш. - Звісно, розумію.
Думаєш, я не знала?
Думаєш, я дурна?
Я завжди знала.
Що ти таке кажеш?
Я дбала, щоб ця сім'я не розвалилася!
Тоді ми зрозуміли, що вона буде на стороні батька.
Лайле!
Лайле, відчини.
Що сталося?
Попри все, що він зробив, його зради, ніщо не мало значення.
Якого біса? Що?
- Вона знає. Лайле, вона знає. - Що?
У нас обмаль часу.
До чого? До того, щоб ваша мама що — убила вас?
Навряд ви розумієте, яка в мене мама.
Моя мама любила зброю.
Вона ненавиділа певних птахів. Зуйок.
А також хотіла відлякати безхатченків.
Одного разу вона привела Еріка в магазин зброї.
І він сказав, що вона сказала йому...
Ось цим я когось уб'ю.
Він думав, що йшлося про нашого батька чи, може, його дівчину.
Ось це я куплю наступним.
Влізе в сумочку.
Ти думав, що в неї був пістолет?
З глушником. Так.
Ми з Еріком так вважали.
Тому ми взяли гроші з книги Еріка «Кролик Пітер» і пішли купувати рушниці.
І це було в п'ятницю?
Так. Бо в суботу ми мали їхати на риболовлю.
Ловити акул. Усією сім'єю.
Але сталося дещо таке, що дуже нас налякало.
Відчалюємо завтра в інший час.
Не об 11:00. Тепер о 16:00.
Скажи Лайлу.
Щось у цьому до біса нас перелякало.
Навіщо вони змінили час?
Щоб надворі було темно,
і нас кинуть за борт, ніби ми потонули!
Точно! Бо вночі акул не ловлять! Так?
Ми нервували.
Тож вирішили, що найкраще нам весь день десь їздити,
щоб вони поїхали без нас.
От халепа! Вони досі тут.
Покваптеся. Човен скоро відпливає. Боже, та швидше.
- Що нам робити з рушницями? - Залиш їх у машині.
Обережно.
Хто готовий ловити акул?
Про що вони там говорять?
Просто не йди. Тримаймося разом.
Разом нас не чіпатимуть.
Вибач, Еріку.
Мені шкода, що ти почувався, ніби не міг поговорити зі мною.
І мені шкода, що...
Вибач, що я робив це з тобою.
Не знаю, чому я...
Ти не винний.
А вони хочуть рибалити?
Я не знаю. Гадки не маю.
Усе намарно.
Що ви там робите? Сідайте.
Ми чекаємо Перрі. Він нас забере.
Ні. Сідайте в машину.
Ні, ми поговоримо. Є про що поговорити. Сідайте.
Усе гаразд. Їдьте. А ми почекаємо Перрі.
І саме тоді ми вирішили,
що вже ніколи не дамо їм можливості зашкодити нам.
Ми не дозволимо їм знову стати між нами.
Я хотів його захистити.
Ви дробом стрілятимете чи картеччю?
З дробом віддача м'якша, але так не зупинити поганця.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька