CARBONDALE, ILLINOIS 1962
Perdona.
Hola.
M'agrada com ets.
Què vols dir?
Ets tan...
americana.
I tu no ho ets... gens.
Sí! És la meva xicota!
José, ets massa jove per casar-te.
Però prou gran per marxar amb el Carlos i començar una vida nova sense res.
No t'ho tornaré a dir: no.
Sou massa joves per casar-vos. Prou ximpleries!
Algun dia tindré valor per dir-te el mal que m'has fet.
"Jose" és "Joseph" en espanyol?
Sí, exacte.
Joseph és bonic.
No l'has ni mirat!
- T'has de parar a pensar! - No ho entens! L'estimo!
Ha estat un plaer conèixer-la. Vinga, marxem.
No passa res.
No la necessitem. Només ens necessitem l'un a l'altre.
Jo us declaro marit i muller.
És com un somni. Soc la Kitty Menendez.
És un somni.
El somni americà.
T'ho donaré tot. Més del que creies possible.
Odio els meus fills.
Millor que ho digui.
Al final m'ho acabarà fent dir.
De fet, són paràsits.
No només els meus. En general.
Et xuclen el calci dels ossos mentre et creixen dins.
Et destrossen el cos mentre se't mengen viva.
Els meus fills?
No ho sé. El Lyle?
No pots plegar. Només hi has treballat un mes.
Hòstia, mama! Trobo més diners buscant al cistell de la roba bruta!
Ho entens?
El Lyle em fa por.
L'Erik només...
Merda!
L'Erik és patètic.
Però me'n preocupo a la meva manera.
Molt.
Quan dormen profundament,
encara m'hi sento connectada.
El cordó umbilical encara ens manté units.
En mig de la nit, encara recordo quan eren petits.
I torno a sentir amor per ells.
Però, la majoria de dies,
quasi no els reconec.
És com si hi veiés a través d'un vidre entelat.
La distància ens separa.
I el meu marit?
Absent.
El Jose no em fa ni cas, és així.
Vaig tenir els nois,
i em van prendre el Jose.
Aquells nois m'intenten robar l'amor de la meva vida.
Ells i la dona a qui s'ha estat follant.
Crec que es diu Louise. Fa anys que van i venen.
I ho entenc, de debò.
Intenta fugir del caos que hi ha a casa.
El caos que formen el Lyle i l'Erik.
I l'únic que tinc jo és la renovació de la casa.
Quedarà preciosa.
El Jose em deixa fer el que vull.
I em faré un lífting la setmana que ve.
Tinc moltes expectatives.
Espero recuperar-me abans de Nadal.
Crec que al Jose li agradarà.
Uns retoquets abans de les festes.
- I aquest? - És bonic.
No, el verd és massa tradicional, no?
M'he fet un lífting per tu i no em dius res?
Ho vaig dir quan vaig pagar l'operació, i estàs fantàstica, renovada.
Estàs preciosa. Però t'has de cuidar el cos.
Vull que perdis quatre quilos.
On són els nois? Els he dit que no fessin tard.
Tenim temps de moure els arbres.
Un a cada habitació. Ajuda'm.
El verd és bonic. Quedem-nos aquest.
És la nit de Nadal. Ha de ser perfecte.
No només bonic, perfecte.
Merda. Ja han arribat.
No els deixis entrar encara.
On éreu? Us ho he dit.
Què? Érem en una festa.
Ens donem els regals ara. Demà el Lyle té torneig.
- És la nit de Nadal. - Eh! Espereu.
Ja sé que és la nit de Nadal, però demà tens tenis: el torneig de Nadal.
Per això ens donarem els regals aquesta nit.
I per això us he dit que arribéssiu a l'hora.
Bon Nadal!
Vaja, ja ha arribat.
Quin Pare Noel més guapo.
Gràcies.
Bon Nadal. Això és per a tu, estimada.
Oh, "estimada".
- El Pare Noel no està casat? - Sí.
Com li pots fer això a la seva dona?
Això és per a tu i això, per a tu.
Ostres. Un llibre.
Genial.
Heu comprat res a la mare?
No. No sabíem que ens fèiem regals.
Sí, us ho vaig dir.
És Nadal. Per Nadal, ens fem regals.
Obre'l.
És preciós, rei.
- No hi ha res més? - Què?
Pregunto si no hi ha res més.
Mare meva, un cotxe? Un Mercedes Benz?
Noel!
Què? Pare Noel! L'he de veure!
Mireu-la.
És un descapotable!
Mare meva! L'he d'ensenyar a l'Alicia. Ara torno.
Això és amor. Sí senyor. Vinga, obriu els vostres.
Que bé. La mare té un Mercedes i nosaltres llibres.
Ets molt considerat, pare.
Sí. És un llibre.
Quan la mare i jo vam anar a Nova York, només em van contractar per rentar plats.
Quasi de la reialesa a Cuba i un puto criat als EUA,
netejant la saliva i les restes dels plats.
Era l'únic lloc que em contractava.
I l'encarregat tenia una còpia d'aquest llibre.
Me'l llegia a les pauses, sense parar.
Es va convertir en la meva bíblia per arribar a ser algú en aquest país.
Per què hi ha tants trossos ratllats?
He ratllat les collonades perquè n'hi ha moltes.
Però les paraules que hi he deixat...
Només us les... Escolta'm.
Només us les heu d'aprendre, dur-les al cor.
"Avui seré l'amo de les meves emocions."
"Avui seré l'amo de les meves emocions.
Des d'ara estic preparat per controlar
qualsevol personalitat que sorgeixi dins meu.
Controlaré el meu humor amb accions positives.
I, si controlo el meu humor, controlo el meu destí."
Entesos, nois?
Digui?
- Parlo amb Jose Menendez? - Sí.
Soc l'inspector Mills, de la comissaria del comtat.
Hola. En què el puc ajudar?
Els seus nois són aquí, senyor.
Els meus nois? Què vol dir? Els meus fills?
Sí. Els hem detingut aquest matí.
Creiem que estan relacionats amb uns robatoris a la zona.
Papa, espera.
- Papa. - Entreu al cotxe.
No hem robat en aquelles cases, entesos?
Papa, l'Erik i jo...
Sabem que estaves treballant. Ens sap greu.
Volem que sàpigues que t'agraïm molt...
Merda!
Merda.
Queda't al cotxe, hòstia!
No te m'acostis, si us plau.
Papa? Ei.
Veus que l'estany és aquí?
El vull aquí.
Vol que mogui l'estany de les carpes mig metre? Entesos.
Amb això i les dutxes noves, doblem el pressupost.
Quines dutxes? No volem cap dutxa.
Les que vol el seu marit. Una sala amb moltes dutxes.
Com un bany romà, va dir.
Ens traslladem.
He trobat una casa a Beverly Hills. Marxem d'aquí una setmana.
Què? Pels fongs?
Ets boig? Només és una mica de floridura.
No, pels nostres fills.
Estan fitxats, són criminals.
Dirigeixen una banda aquí a Calabasas.
La nostra reputació està acabada.
Arruïnada, aquí.
Començarem de nou on no ens coneguin
i jo pugui supervisar la nostra rehabilitació com a família.
Estic mortificat.
Aquesta és la casa dels meus somnis.
Queda-te-la. Segueix renovant-la.
Anem a Beverly Hills fins que l'Erik marxi a la universitat
i tornem d'aquí uns anys.
Espero que la vergonya que han associat al meu nom sigui un record llunyà
i pugui caminar pel meu carrer sense preocupar-me'n.
Hola, Michael. Com va?
Entesos? Ja ho sé.
Ja ho sé, reina.
Comencem a fer les maletes.
Aguanta-me'l.
Espereu. Allà no. A la sala de la tele.
Digui?
Hola. Soc el Jose Menendez.
No es cregui els meus fills.
Són mentiders, fabulistes i sociòpates.
I ho ha de saber. Entesos?
Els porto a veure'l per ordre del tribunal.
Espero que els arregli.
Potser ja no és possible.
Però bona sort. Fins demà. Adeu.
Aquells robatoris eren, crec, en certa manera, un crit d'auxili.
- Hem patit molt. - Sí.
I...
Les coses a casa no són fàcils i...
Quines coses no són fàcils?
Sí. Quines coses no són fàcils?
La roba? Què?
És gaire dur gastar milers de dòlars en roba i sabates?
- No, senyor Menendez... - Tanqui la boca.
Li pago jo. Ja ho sap, doctor.
És dur que la vostra mare i jo us haguem donat totes les oportunitats?
¿O potser és encara més dur que tingueu tot el que voleu,
tot el que necessiteu?
No ho entenc.
Hòstia puta!
Molt bé.
Doctor?
Mare meva. Sou patètics.
Són patètics, hòstia.
Vinga, aixequeu-vos.
Tu, aixeca't. Anem al Mr. Chow.
Molt bé.
Passi-s'ho bé, doctor. Són el nostre tresor, aquests nois.
Vols tornar-ho a repassar?
Sí. Per què no? Sí.
Els membres de Menudo són nens.
Què passa quan creixen, o pitjor, demanen un augment?
Quan a un membre de Menudo li canvia la veu,
se'l substitueix per un cantant més jove.
Quan un membre de Menudo demana un augment,
se'l substitueix per un altre cantant.
Merda. Els ho he fet jo, això?
Els meus fills, creus que jo els he convertit en això?
En què?
En uns inútils i uns ganduls rematats.
És culpa meva?
- Per què? - Vinga, ja saps de què parlo.
Quan vaig arribar a aquest país, tenia setze anys. Setze.
La meva família em va enviar aquí sense res.
Només coneixia una persona aquí.
Vull dir... I...
Perdona.
T'ho he explicat mil vegades, no?
De fet, no.
Quan estimes la dona i els fills, quan comences de zero...
No parlava anglès, servia taules, fregava terres, el que fos.
I coneixes la dona que estimes
i et dona dos fills preciosos, dos nois.
I et sents tan agraït a ella, a aquest país...
Els vols donar tot el que ets, el que tens, el que posseeixes.
Però tot el que rebo d'ells, tot el que veig, és aquesta arrogància.
I tu vas lluitar sense parar. Vas lluitar per tot, hòstia.
Però ells ho volen tot servit
en una safata de plata com els avariciosos que són,
sense feina, esforç ni sacrifici.
Me n'avergonyeixo.
M'avergonyeixo de mi mateix, de com els he criat.
Ja n'hi ha prou.
Ho sento.
Però estan vivint la vida al rebés. Al rebés, collons.
No ets mal pare, Jose.
És veritat que de vegades ets dur amb ells, sí, però...
Quina altra opció em queda arribats aquí, a aquest punt?
Digues. Creus que m'agrada ser així?
Creus que m'agrada cridar-los?
No, no m'agrada.
Però si no crido, si no els amenaço,
els malparits no m'escolten
i entren a casa de la gent i venen les seves relíquies familiars.
Com cony se'ls acut?
No ho vas fer tu.
No?
No ho sé. Jo crec que sí.
Jo crec que sí. I tant.
Hòstia.
Collons.
Què faig ara, Marzi?
Amb tot.
Amb tot això.
No està funcionant. No funciona.
No funciona.
Què fem amb ells?
Què fas?
Em prenc una tassa de cafè.
Rei, són dos quarts de sis del matí.
No t'estimo, Kitty.
No estimo els nostres fills.
No estimo aquesta família.
Crec que és un puto fracàs.
Jo soc un fracàs. Però, reina...
Mare meva. Tu ets un fracàs.
- Ets una borratxa i una addicta. - Para.
No he estat mai enamorat de tu. Què collons.
Jo només volia una família. Res més. Era el meu somni.
I saps què? El somni ha fracassat.
Hòstia.
Per què fas això?
Me'n vaig a agafar un avió a Nova York.
He de guanyar diners per a la família. És el que necessita: més diners.
No puc seguir mentint. No et puc dir que t'estimo.
No puc dir que estimo aquesta família. No puc.
- Deus estar borratxo per dir això. - No.
Ho sento. Ho dic de debò, Kitty.
De debò.
Moltes gràcies, Jose.
Saluda la teva novieta.
Si estàs cansat de mentir, per què segueixes?
Em dius que no m'has estimat mai com si no passés res?
Quina vergonya! És mentida!
Em vas estimar des del primer moment, Jose Menendez.
M'estimaves en cos i ànima.
M'adoraves.
T'encantava tot de mi.
No em diguis que no, perquè sé que sí.
I no tinc bon aspecte. Estic feta un desastre.
No me'n surto, amb els nois.
El Lyle em posa els pèls de punta.
Em vaig intentar suïcidar, saps?
No va funcionar. Vaig fracassar.
Ni això vaig saber fer.
Em vaig atipar de pastilles i em vaig despertar fresca com una rosa.
Com si hagués fet una migdiada genial!
I ara intento superar cada dia sense pensar en suïcidar-me.
No recordo quan va ser. Fa uns anys, potser per Nadal.
No en tinc ni idea.
Perquè cada dia des que em vas arrossegar a Beverly Hills,
lluny de qualsevol amic que tingués al món,
i em vas donar una targeta de crèdit per solucionar-ho...
Cada dia he desitjat ser morta.
Kitty...
Vinga. Torna al llit.
Tu ets el nou, el que no sap res de música.
On era que havies treballat abans de la RCA?
A Hertz.
Hertz.
Ets el del lloguer de cotxes!
Per què envien algú així a negociar amb mi?
Perquè la música llatina creixerà un 400 % fins al 1990,
soc cubà i em dic Jose Menendez.
Et faré una oferta de 30 milions de dòlars perquè Menudo firmi amb RCA Records.
Sí home, i què més.
Quasi m'ho crec! Que ximple.
Vinga, quina és l'oferta? Parlem seriosament.
T'ho dic seriosament: 30 milions. Aquesta és l'oferta. Què et sembla?
Tu saps qui és el xa de l'Iran? Et dono el seu avió si vols.
Vull Menudo per tot arreu.
A les màquines de refrescos, a les carmanyoles, a les joguines...
Menudo serà el millor grup del món.
Trenta milions. Què me'n dius?
Bé... parlem-ne.
Així m'agrada.
És clar, sí, he tancat el puto acord.
Ja ho sé. De res.
Sí. Adeu.
Has fet servir sabó?
Com que si he fet servir sabó?
- M'has dit que em dutxés. - I? Has fet servir sabó?
- Sí. - Molt bé.
O sigui que ets un home de negocis. Sembla que has tancat un gran acord.
Calla. No parlis.
Soc diferent de la majoria dels teus clients.
No acostumo a fer això.
Et sorprendries.
Què saps de l'antiga roma?
Els grecs, els espartans.
Els homes maduraven d'una manera molt diferent a l'actual.
- Follant uns amb altres? - Mare meva.
No siguis vulgar.
Algú com tu no ho pot entendre.
Ho estàs etiquetant. Els romans no ho feien.
Molt bé. Què feien?
Creaven vincles.
Aprenien el que era el dolor.
El que calia per suportar un dolor de debò.
Sempre estaven junts, ho feien tot junts. S'estimaven.
No suportaven perdre un company en combat
perquè era com perdre's ells mateixos.
I, gràcies a això, van crear un exèrcit de tres parells de collons
que el món no ha tornat a veure mai més.
I tot això va passar de manera natural.
Els soldats s'ensenyaven uns a altres com ser homes de debò.
Molt bé. Si ho vols dir així...
No. Seu. Vinga. No siguis marieta.
No m'agraden aquestes paraules.
¿Aquestes paraules et fan voler...
pegar-me?
Sí, i tant.
Molt bé.
Deixa't la túnica.
Vull que et posis de quatre grapes
i vinguis cap aquí
i...
que em treguis la túnica amb la boca.
Espera.
Ja està. Som-hi. Vinga.
Va.
Hòstia.
Som-hi!
Sí!
"Bona nit, mare. Bona nit, pare."
"La seva veu reflecteix compassió fingida, però l'odi l'envaeix.
A les fosques, la càmera llisca escales avall.
Se senten crims..."
Espera. "Crims"? És "crits".
Ah, sí.
Mama, has escrit "crims" en lloc de "crits".
Collons! Ara haurem de tornar a passar tota la puta pàgina!
Calma't. Com que l'haurem de tornar a passar?
Soc jo qui ho està passant a net.
Mira, tu vas escriure "crims".
Collons, tio. T'ha ben fotut.
Mama, ho has de revisar abans que ho llegim.
Ara ho hem de tornar a fer!
Té raó, mare. Sempre la cagues. Hosti tu.
No em podeu parlar així!
Sempre m'ataqueu quan el vostre pare no hi és.
No ho suporto més.
Sou lladres. Sou uns psicòpates.
- Ens hauria d'enverinar i acabar amb tot. - Calma't.
Tu calla!
Ets un imbècil. M'has arruïnat la vida.
Passeu-vos el guió a net solets!
I, Craig, no et pots quedar a sopar. Ho sento, no soc un restaurant.
- Què cony és això? - És sofregit.
No, té una mena de...
- Erik, no t'ho mengis. - És com canyella.
- Mama, què cony hi has posat? - De què parles?
Ens vols enverinar?
He fet sopar per a tots...
I un colló! Has dit que ens enverinaries i ho has fet.
- Era broma. És... - Erik, marxem. Estàs boja.
Anem a Hamburger Hamlet.
Potser sí que us hauria d'enverinar!
Per fi em mires amb una mica de por i respecte!
Potser us hauria d'enverinar.
Anem al Hamlet? Va.
Hola.
Ei.
Hola.
He tallat amb ella. S'ha acabat. Ja està.
Torno amb la meva dona.
L'assetjadora? La psicòpata a qui no suportes follar-te?
Saps què?
Menudo ha firmat.
Gràcies.
I enhorabona. Ha estat un viatge productiu.
Gràcies.
Com estàs?
Què ha passat? L'Erik m'ha trucat.
M'han cridat a la sala d'espera de United Airlines abans del vol.
Estava molt disgustat.
Què ha passat amb els nois?
Estic fent canvis positius per a aquesta família.
Entesos? Necessito que tu també.
Deixa de prendre tantes pastilles. Et tornaràs epilèptica.
És la ràbia. Em supera.
Entesos.
Molt bé. T'ajudaré.
- M'ajudaràs? - Sí.
Molt bé. Com?
Què vas dir l'any passat? Allò de fer teràpia de parella.
Encara vols?
Doncs fem-ho, vinga. Busca'n un de bo i anem-hi.
Arreglaré aquesta família.
Ara m'ocuparé d'aquells dos de dalt.
Sí. Desperteu-vos!
Desperta't, collons!
Desperta't! Vesteix-te!
Vinga. Aixeca't.
Hola.
Sé qui sou.
- No... - No saps ni disculpar-te?
Quin valor tenien els objectes que li van robar?
- Que li vam robar. - Que li vam robar.
Hola.
Vaig robar a casa seva.
Ho sento. No ho hauria d'haver fet.
Ho sento molt.
L'única manera de fer això, Erik, és que tu carreguis amb la culpa.
- Espera, què? - Ho diràs a aquell psicòleg.
Li diràs que va ser tot idea teva. A la policia igual.
Tu ets menor. Jo no. Això em fotria la vida.
No és just!
Faràs serveis comunitaris.
Recolliràs brossa unes setmanes.
No passa res. És fàcil. Deixa de plorar.
El Lyle encara no s'ha destrossat la vida del tot.
Encara no. Encara té una oportunitat.
Però necessitem un historial net i un títol de Princeton.
Entesos? Després entraràs en negocis i política.
I va ser idea teva, Erik.
Collons.
Queda clar que no he estat el pare que necessitàveu.
És obvi, però...
això canvia. Ara mateix.
Us trauré d'aquest merder, però serà l'última vegada.
Ei, vosaltres!
Em sentiu?
Tanco l'aixeta.
Espavileu-vos.
- Tens un moment? - És clar.
Tens pensat tornar la trucada al Jack? Està...
Vol que li expliquis les xifres dels Menudo una altra vegada.
T'agrada Miami?
Sí, i tant.
Prou per anar-hi a viure?
Entra i tanca.
Seu.
Només necessito un altre acord de 20 milions i...
Pam. Me'n vaig a Florida.
Compro un complex.
Em presento al Senat. Derroco Fidel Castro.
A la merda. Fora.
M'aniria bé la teva ajuda. T'agradaria venir amb mi?
No m'ho diguis ara. Pensa-t'ho.
Transmets bones vibracions allà on vas.
Creia que seria com Joe Kennedy,
que els meus fills entrarien en política.
Però... no.
No. Els meus fills no.
Bé, és igual.
Si vull complir el somni americà, ho he de fer jo mateix.
Per a mi mateix.
Pensa-t'ho i que no surti d'aquí.
Emporta't això, si us plau.
I busca'm el número del Jack. Li trucaré ara.
- Perquè, Marzi, vols saber un secret? - És clar.
No sé res de res de la indústria musical, però xist.
Té.
- Què mirem avui? - L.A. Law.
Genial.
Mira'ns.
Un parell de toixonets.
Deixem de fumar i ens atipem de sucre.
Aquesta nit és per divertir-nos.
I no puc fumar en públic si em presento a les eleccions.
No puc.
- És un mal hàbit. - Sí.
Diuen que fins i tot Nancy Reagan fuma en privat.
No en tens prou?
Jose Menendez.
Hola, senyor Menendez. Soc Charles Deere, decà a Princeton.
- Digui. - Té un moment?
Sí.
Marzi, reserva'm un vol a Newark. Me'n vaig a l'aeroport.
Tenim un codi estricte pel que fa al plagi.
No tinc gaire marge de maniobra.
L'haurem de suspendre fins que l'avaluï la junta.
Papa, no vaig copiar.
- Et juro que no vaig copiar, hòstia. - No em parlis, Lyle. Si us plau.
Saps què és això?
És la tomba que vaig comprar per a la família prop de Princeton.
Grover Cleveland, Aaron Burr...
- Saps qui van ser? - Sí, presidents.
Molt bé.
¿Creus que mereixes ser enterrat aquí, entre aquesta gent,
estatunidencs que van dur orgull a les seves famílies?
Creus que ets digne del cognom Menendez?
No sé què vols que et digui.
No, pare, no.
Content?
"Content?"
Què ets, Lyle?
Ets l'ovella negra, un macarró o què? Què ets?
Volia el millor per a tu. Aquest era el problema.
Tu sempre havies de fer el contrari, és clar.
No hauria d'haver volgut una merda i m'hauries demostrat el contrari.
- M'ho preguntes de debò? - Sí.
Per què soc com soc? L'Erik i jo?
M'ho preguntes de debò?
I quan ens pegaves i ens deies inútils davant de la gent?
Sí, què?
Vols que ho digui?
És maltractament.
Papa, això és maltractament.
Molt bé. I què?
- I què? - Sí, i què?
Et pegava i tot el que tu vulguis. I què? Per això ets un fracassat?
Recordes el primer gos que vam tenir?
El Khan. Era una puta merda de gos.
Odiava aquell gos malparit. En fi.
Vaig anar a comprar un d'aquells collars que tenen punxes o pues.
Però no cap a fora, sinó cap a dins.
Quan s'estreny, punxa el coll del gos, no?
Estires la corretja i el gos ho nota, no?
Estires una mica, el gos ho nota
i sap què vols, que és que pari.
I, quan passeges el gos i el gos vol córrer o estirar,
estires la corretja i li fa mal.
Però només quan desobeeix.
Si el gos es comporta i fa el que vol el seu amo,
el collar no li fa mal.
Al cap d'un temps, torna al collar normal i ja està.
Ara, fill meu,
molta gent creu que aquests collars són cruels.
Jo crec que els altres collars són cruels.
Perquè creen gossos que no es comporten, que estiren
i que són un puto cas perdut:
no saben qui són ni què se suposa que han de fer.
Saps què penso quan et queixes que us pegués?
Que no us vaig pegar prou fort, Lyle.
Com el meu pare a mi.
Em pegava tan fort que el cap em bategava durant dies.
Allò sí que feia mal.
Però sabia exactament què esperava de mi.
Entesos?
O sigui que, com a pare que t'estima, Lyle,
sento no haver-te pegat prou fort.
És culpa meva.
I ho sento.
Erik, vine aquí.
Vine. Seu.
Seu.
Molt bé. Té.
- I això? - Per al peu d'atleta.
He trucat a diversos metges i els ho he explicat.
Allò de la farmàcia no és prou fort i t'han fet una recepta.
És molt forta, però... no ho sé. Posa-te-la.
Com?
Te la fregues entre els dits.
Ben fort, perquè mati els fongs.
- Té esprai? Me la puc ruixar? - Nen, que és una pomada.
Mare meva.
Sabates i mitjons fora.
Això és bàsic, Erik. Com pot ser que no ho sàpigues?
Te n'ensenyaré.
Vine.
Recordo quan eres un nadó.
L'única cosa que et feia dormir, l'única, era que et freguéssim els peus.
Eren diminuts. I mira ara.
Cou una mica.
Ha de coure. Això vol dir que funciona.
Molt bé.
Et diré què farem perquè no confio en el teu criteri.
Creies que jugaries a tenis a la universitat?
Perquè no ets prou bo. El Lyle sí, però tu no.
Per tant...
Et matricularé a empresarials a Califòrnia.
No viuràs al campus.
Viuràs a casa, on et pugui vigilar.
Espera. Un moment.
- Jo... - Què?
Espera tu.
Perquè, si et deixo parlar, encara em diràs...
que vols ser...
Què? Model?
Què collons és això, Erik? Què collons és...?
Què collons és això?
- Què cony són? - Fotos de model.
Fotos de model? Erik.
Ets...? Mare meva.
T'ho pregunto de debò.
Ets homosexual?
Hosti...
T'ho pregunto perquè no et veig mai amb cap conyet.
De què...? Això és increïble. Me'n vaig.
Seu aquí.
Mira'm.
Que em miris.
No facis aquesta cara.
T'ofereixo un futur amb mi.
Quan sigui senador, treballaràs amb mi en política.
I, per a això, necessites xicota. La Janice Shemanski.
- No. Papa, no. - He parlat amb els seus pares.
És guapa. Sembla Miss Amèrica, vinga. I li agrades.
- La portaràs a la graduació. - No.
Aniràs a la graduació amb ella perquè vull la puta foto
i després tu i el teu amic Craig us la podeu mamar, entesos?
No. No penso fer-ho.
Estudiaré per a model i actor.
I m'especialitzaré en teatre, perquè vaig fer Shakespeare.
I soc bon actor.
No viuré aquí, sinó a la residència.
És el que vull.
Vine. Anem a dalt.
A la teva habitació.
Entra.
- Papa... - Hòstia.
Perdona'm.
Agenolla't. Què són aquestes fotos?
El que has de fer és callar!
Amb tots els diners que inverteixo en els teus estudis,
la universitat i el tenis,
i ara et vols dedicar a fer de model?
Collons!
Aquí res.
Ja els tinc.
Un, dos, tres, quatre,
cinc, sis, set, vuit, nou i deu.
Deu.
Papa.
Deu.
L'Erik no fa servir condó.
- Com ho saps? - Els he comptat. Deu.
No prenyarà cap noia. No té xicota.
És el que dic, i no fa servir condó.
Creus que és...?
No té xicota, entesos? I no es posa condó, collons.
I per què estàs preocupat?
Perquè no vull que agafi el sida.
- O sigui que sí que creus que és... - No ho sé, però...
Sé el que crec que està fent.
No pot portar el sida a aquesta casa.
No el pot portar a aquesta casa.
Erik, vine.
Digues.
T'he d'examinar el penis.
Què?
Buscar butllofes.
Tu deixa-me'l veure. I llagues d'herpes.
Mama, per què? Què estàs...? Què?
Ets adolescent i has demostrat que no ets de fiar.
Tu deixa-me'l veure.
Mama, ja t'ho vaig dir: m'ho sé mirar i no tinc res.
Ho he de veure.
- Molt bé. - Ho veus?
És per higiene.
En què treballes?
Hola. Res, el comitè exploratori.
Encara és aviat, però volen un eslògan,
i no se me n'acut cap. No puc...
Alguna cosa faré, però...
Què passa?
Què?
T'estimo, Jose.
T'estimo.
Molt bé.
I què?
Hi ha...
És que...
Què?
Necessito saber què passa amb els nois.
Què vols dir?
Tens...
proclivitats?
No té sentit, per totes les aventures que has tingut,
però ja no tenim relacions.
No. Això que em preguntes, no.
Per què ho dius?
Bé, és que sembles molt preocupat pel sida.
Sobretot, pel que fa a l'Erik.
Fes la pregunta. Fes-me-la, Kitty. Fes-me la pregunta.
- Què m'estàs preguntant? - Entesos.
Hi ha alguna cosa sexual entre tu i els nois?
No ho diré a ningú,
però necessito saber-ho.
No vull que hi hagi més mentides entre nosaltres.
No.
No hi ha res.
Mare meva, has begut?
Deus estar borratxa per preguntar-me això. Ho estàs?
Avui? No.
No, això mai.
No.
És a dir, què...?
Potser és hora d'explicar-te per què.
Com que "és hora"? No m'espantis.
Hi ha una cosa que no t'he dit.
No t'ho he dit per com reaccionaries, què pensaries
i com sonaria.
Sé el que és que abusin de tu.
I el dolor i la confusió que provoca.
Perquè, quan era petit,
no recordo quants anys tenia,
però duia bolquer, o sigui que era petit,
la mare m'acariciava el penis fins que tenia una erecció,
i llavors es posava a riure perquè ho trobava era graciós.
I jo no sabia què pensar-ne, perquè em feia pessigolles,
i m'encantava fer riure la mare.
Però, més endavant, quan era més gran, tenia sis o set anys,
la Marta, la meva germana, discutia amb ella
i li deia: "Mama, no ho facis més. No ho hauries de fer. No està bé."
I la mare va dir:
Marta, no siguis ximple. No és res."
I saps què?
Quan ho vaig sentir, vaig pensar: "Té raó. No és res."
Vull dir...
Ara sé que estava malament, però en aquell moment,
per a ella,
potser no.
Perquè, per a les persones de certa edat,
per a ells, era una ximpleria, una cosa graciosa. Una...
estupidesa, potser.
Eren coses que passaven a la vida real,
en una família real.
No n'hi ha per tant.
Ja sé per què estàs confosa.
Perquè... Sí, ho entenc.
Perquè de vegades em dutxo amb ells després de tenis.
Fem lluites, els agafo, els toco.
Vinga, això és normal.
El meu pare també ho feia amb mi.
I jo...
he intentat tota la vida
convertir aquells dos en homes.
Soldats.
He anat massa lluny, de vegades?
Sí, ja ho sé.
He cridat molt. Ja ho sé.
De vegades els pego. Què collons!
I tinc remordiments a la vida. M'avergonyeixo de moltes coses.
Però d'això no.
Amor meu, t'estimo. Saps per què no me'n penedeixo?
Perquè t'estimo i perquè som una família.
Això és el que importa.
Som una família.
Ostres, és un bon eslògan. Collons! "Florida és família."
Ja està.
Pugem a dormir.
Odio els meus fills.
És horrible, però és cert.
Ens han convertit en qui no volem ser.
Ens han separat.
- No vull parlar per tu, rei. - Tranquil·la, continua.
Per això estic tan agraïda de tenir un home com ell.
És molt fort.
Jose, ets molt fort i t'estimo molt.
Jo també.
Quan era petita, hi havia molt maltractament a casa.
El pare pegava la mare.
Ho vèiem cada nit a la taula de la cuina.
Després ens pegava a nosaltres i després va marxar.
Crec que això m'atreia.
Què vols dir?
Que ens casem amb homes que s'assemblen al pare.
- El Jose no és així, gens ni mica. - No.
És la seva actitud. Té una presència molt masculina.
- Sí. - Sí.
Però el Jose et pega?
No, i ara. Als nois, una o dues vegades.
I jo hi estic completament d'acord, per cert.
Vas patir abusos sexuals de petita?
No.
- Jose? - Què?
Per què parlem d'això?
En vas patir?
Au vinga! Kitty.
- Digui? - Mama, soc jo, el Jose.
- Com estàs? - Què? Quina hora és?
Mama, tu...
¿recordes que fa temps et vaig dir que...
que et trucaria per dir-te tot el mal que m'havies fet?
Te'n recordes?
De què parles?
No, no. No em...
No em tractis com si fos imbècil, com si fos ximple.
Saps perfectament què vas fer. No em facis dir-t'ho.
De què cony parles?
Que de què cony parlo? Ho saps perfectament. Jo era un nen.
La Marta sabia que estava malament el que feies i tu li vas dir que era una...
una ximple.
La vas fer sentir com una idiota.
I, quan jo era més gran, et vaig dir que jo també ho volia saber
i tu em vas tractar d'idiota. Te'n recordes?
- Te'n recordes o no? - No sé de què em parles.
Com que no saps de què et parlo, mama?
Que a tu també et va passar! M'ho va dir la Marta.
Em va parlar del teu oncle. No sé com cony es deia.
El borratxo.
Que tu eres petita i et tocava, et feia coses.
- Ta germana és una mentidera. - És clar, no saps de què parlo, bruixa!
Últimes voluntats i testament per al senyor Menendez!
Genial. Que graciós. Passa. Sempre fent broma.
Què vols fer? L'obrim?
No. Anem cap allà.
Només vull parlar d'algunes possibilitats.
Últimament he estat reflexionant
i s'han de fer alguns canvis
a la meva vida i la meva herència.
- Entesos? - Sí.
Molt bé, genial. Som-hi.
Sí, vaig anar a Europa a veure la Jamie. L'estimo.
I sí, crec que ho haurien de pagar ells.
Hosti, sou patètics.
Ja n'he tingut prou.
No vindré a cap més sessió.
- Kitty. - No. Ni parlar-ne.
- Em penedeixo d'haver-vos tingut. - No pots dir això.
El vostre pare va creuar l'oceà
i jo podria haver estat miss o una estrella de cine com Kim Novak.
M'he de conformar?
Erik, m'agradaria tornar a la vergonya pel teu vehicle.
Ens en pots parlar?
Bé, és un Ford Escort. Fot puta pena.
Calla, per l'amor de Déu.
Què?
- Per què ens mires així? - No puc somriure?
Vinga.
Hem fet una sessió genial amb el doctor Oziel.
Moltes gràcies.
I soc aquí amb la meva preciosa dona.
I què més puc dir?
Bé, sí, practico el meu somriure
perquè la sessió s'acaba d'aquí cinc minuts
i anirem al centre comercial tots junts.
Preciosa.
Kitty, et pots moure? Només una mica. Cap al Lyle.
Molt bé. Un altre somriure.
Òndia, quines dents més blanques. Quina família!
I...
Aquesta és la bona, crec.
Té.
LA GRAN PEL·LÍCULA
Subtítols: Maria Romero Soronellas