Az esküdtek meghozták az ítéletet.
A vádlott álljon fel!
A Kalifornia állam kontra John Thomas Sweeney ügyben,
szándékos emberölés vádjában az esküdtszék döntése szerint a vádlott
nem bűnös.
A gondatlanságból elkövetett emberölés vádjában
az esküdtszék döntése szerint a vádlott bűnös.
Tisztelt esküdtek,
saját magam, az ügyvédek és a két érintett család nevében
köszönöm a munkájukat.
A mi családunk nevében ne, Katz bíró!
Ne merje ezt megköszönni az én családom nevében!
Mr. Dunne, a büntetés kiszabásakor lesz alkalma felszólalni.
Akkor már késő lesz!
Az a férfi megfojtotta a lányunkat!
Börtönben kéne rohadnia élete végéig!
Mr. Dunne!
Maga lényeges bizonyítékokat zárt el az esküdtek elől!
Azt sem tudhatták meg, hogy nem először erőszakoskodott nőkkel!
Hónapokig verte a lányomat, aztán megölte őt!
Hatalmas csomókat tépett ki a hajából!
Mr. Dunne!
Öt percen át fojtogatta!
Megfojtottad a lányomat, te rohadék!
- Mr. Dunne! - Remélem, a pokolban rohadsz el!
- Törvényszolga! - És maga!
Hogy tud aludni éjszaka, tudva, hogy egy szörnyeteget véd?
SZÖRNYETEGEK: A LYLE ÉS ERIK MENENDEZ-SZTORI
Szia, Kroki!
Szia!
Hogy vagy?
Megvagyok.
Ki fogok jutni innen. Ígérem.
Már zajlik a per előkészítése, és Jill, az ügyvédem...
- Úgy értem... - Ez nagyon nehéz.
A szüleim...
A szüleim nem hisznek neked, Lyle.
Eltiltottak tőled.
Jamie...
Ne törődj velük! Nem tudják, mi van köztünk.
Hé! Hisz tudod, mennyire szeretlek.
Ugye?
Ha ennek vége, megadom neked mindazt, amit érdemelsz, érted?
De szükségem van a segítségedre.
Jó?
Nézd meg a Lőtávolbant!
Hogyan? Az valami film?
Igen. Sean Penn és Christopher Walken a főszereplői.
Kibaszottul jó. Tényleg látnod kell.
Jó, de miért?
Meg kell tenned valamit.
Mit?
Mondd azt, hogy apám megerőszakolt!
Tessék?
Nem!
- Miért? - Mert nem igaz.
Jó, de ezt senki sem tudja.
Az mindegy. Ilyesmiről nem hazudhatok.
Akkor mondd azt, hogy kikezdett veled! Az istenit, akár fizetek is érte!
Hogy mit mondjak?
Hogy egyszer a szekrénybe zárva találtál.
- Nem emlékszem erre. - Dehogynem!
Anya kényszerített, hogy kutyaszarba feküdjek,
és egy ételhordóba pisáljak.
- Ez biztos megtörtént? - Naná, hát nem emlékszel?
A pisztolyra, amit adtam?
Nem, csak arra, hogy egyszer kértem tőled.
Mert féltél az apádtól?
Igen, mert megfenyegetett. Életveszélyben voltunk, ezért kellett.
- Nem. - Úgy van. Nemet mondtál.
Úgy értem, hogy nem mondok ilyet.
Mi a faszért nem? Megtörtént. Egyértelműen megtörtént.
Emlékezz csak vissza! Így volt.
Vagy legalább mondd, hogy emlékszel!
Hisz így is van. Emlékszel rá, Brian!
Ne már, Brian! Mi a fasz bajod van? Emlékszel rá, Brian!
Kibaszottul emlékszel rá!
Bocs.
Akkor tisztázzuk! Apád megölte a kutyádat.
Kinyírta a görényünket, ezért levágta a kutyám fejét.
A fagyasztóban találtam meg.
Ha rosszul válaszoltam egy kérdésre, beleverte a fejem az asztalba.
Gúnyolt a kacsaszerű járásom miatt.
Gúnyolt a dadogásért.
- Mi... Mi lenne a legjobb... - Mi-mi-mi?
Anyám is vert. Ijesztő volt.
Késsel üldözött a házban.
Bár meg se születtetek volna!
Tudod, mit? Mára fejezzük be!
Nem arról van szó, hogy nem hiszek neki.
Csak valahogy az ő szájából olyan hihetetlennek hangzik ez az egész.
Az első beszélgetésünk alkalmával,
miután feloldódott,
olyan volt, mint egy ijedt kisfiú, akit szörnyen megsajnáltam.
De valami miatt a tanúk padján olyan, mintha nem a saját életéről beszélne.
Úgy viselkedik,
mint egy pszichopata.
Én inkább rossz színészt mondtam volna, de egyetértek.
És mi van,
ha ő az egész értelmi szerzője?
Lehet, hogy Lyle talált ki mindent,
majd belerángatta Eriket is?
És ha pont fordítva volt?
Nem akartam ezzel utalni semmire.
Csak hangosan gondolkodom.
„Láttalak a minap a tévében, és muszáj volt írnom.
Tudom, hogy ártatlan vagy, mert médium vagyok.”
„Hadd mutatkozzak be! A nevem Candy,
elváltam, két gyerekem van, és egész életemben küzdöttem a súlyommal...”
„Szia, Lyle! Tudnod kell, hogy én hiszek neked.
Nem tehetted meg azt, amivel vádolnak, vagy ha mégis, biztosan jó okod volt rá.
Egyből láttam a szemedben, hogy ártatlan vagy.
Ha szükséged van valamire, bármire,
vagy csak beszélgetnél valakivel, engem bármikor hívhatsz.
Szeretettel, Norma.”
Önt a Los Angeles megyei börtönből hívja...
Lyle Menendez.
Halló?
Szia!
- Norma? - Úristen, ez nem lehet igaz!
Én és Jamie sosem illettünk össze.
Olyanokat talál ki, hogy hazugságra akartam bírni.
- Ilyenkor derül ki, hogy egyesek... - Egyesek csak keverik a szart.
Igen. De te más vagy.
Szexinek hangzol.
Hiányzik Tony.
Mellette nem volt időm búslakodni.
Mi hiányzik benne?
A szex, vagy...
Mi az?
Emlékszik, meséltem egy férfiről, aki apám...
Aki apám szeretője volt...
Aki elárulta neked, hogy apád meg akar ölni?
Igen.
Nem történt ilyen, én...
Én csak kitaláltam.
Csak kitaláltam.
Mégis miért?
Miért találtál ki ilyesmit?
Erik?
Erik, Lyle kérte, hogy hazudj?
Oziellel kapcsolatban ki kell találnom valamit.
Az egy nagy lyuk a sztoriban,
hogy miért nem meséltem neki a szexről apámmal.
Igen, ez... Valóban.
Bár írhatnék egy könyvet!
Megírnám az én verziómat arról, hogy milyen volt Lyle Menendezként élni.
Akkor nem lenne senki, aki börtönbe akarna küldeni.
Lyle, ez fantasztikus ötlet. Szívesen segítek megírni a könyvet.
Lyle, vegyük végig, hogy mi történt azon a napon!
Melyiken?
Az utolsó napon. A szüleid életének utolsó napján.
Ja, oké.
Teniszeztem...
de nem tudtam koncentrálni.
Mert azt hitted, a szüleid meg akarnak ölni?
Nem csak hittem. Tudtam.
- Csak azt nem, hogy mikor. - Ezért féltél elmenni hajózni?
Igen. Ha nincs a kapitány, szerintem akkor és ott megtették volna.
Lelőttek volna, vízbe dobnak, és azt mondják, megfulladtunk.
Lyle, részletesen el kell mondanod, hogy mi történt azon a vasárnapon!
Azon a napon,
a gyilkosság napján.
Jól van.
Le kell lépnünk.
Hol vannak? Hol a picsában vannak anyáék?
Nem tudom, talán a földszinten. Megy a tévé.
Tűnjünk innen a picsába!
A kocsinál várlak. Egy percet kapsz. És csak nyugi!
Hová készültök?
- Moziba megyünk. - Azt már nem.
Nem mentek innen sehova.
Csak megnéznénk egy filmet.
Itt maradtok mindketten. Erik, te menj fel!
- Indulás! - Nem!
Ne merj hozzáérni!
Többé ne merj az öcsémhez érni!
Az öcséd a fiam. Azt teszek vele, amit akarok. Tűnés!
Tűnj az utamból!
Te meg csak állsz és hagyod, hogy ezt tegye?
Nincs jogod így beszélni velem. Egyáltalán nincs jogod beleszólni!
Tönkretetted a családot!
Menjünk, Kitty!
Menjünk!
Mit gondoltál, mire készülnek?
Előveszik a fegyvereiket.
- A fegyverek fent vannak? - Nem tudom. Megnézzük?
Tessék.
Arra már nincs időnk. Hozd a puskád! A kocsinál várlak.
De nem ez történt.
- Nem igaz? - Azt hittük, hogy ez fog történni.
Ezt nem hiszem el.
Mit?
Ha esküdt lennék, egy szavadat sem hinném el.
Értem.
Az első találkozónkon láttam, ahogy újra átéled a történteket.
Átéreztem az egészet, mintha ott lettem volna veled.
De valami okból, ahogy itt ülsz abban a székben,
az egész csak mesének tűnik.
- Csak pontosan akarok fogalmazni. - Az az én dolgom.
Szétlőtted a saját anyád fejét, nem?
Miért tetted?
Azt hiszem, így próbáltunk véget vetni a szenvedésének.
Nem. Te nem egy farmer vagy, Lyle, anyád pedig nem a kedvenc kocád.
Miért érdemelt halált?
- Mert hagyta, hogy apa megerőszakoljon. - Úgy van. Köszönöm.
Mert hagyta, hogy apátok megerőszakoljon titeket.
Éreznem kell ezt a fájdalmat, Lyle. És az esküdteknek is érezniük kell.
Az a nő, az anyád,
hagyta, hogy apád megerőszakoljon.
A halálbüntetéssel néztek szembe, úgyhogy mutasd meg, milyen érzés volt ez!
Érzelmeket akar látni?
Igen.
Azt akarja, hogy sírjak?
Mert nem gond.
Igen.
Csak segíteni akartam neki.
Annyira szerettem őt.
És annyira szántam.
Én találtam meg a búcsúlevelét.
Így egyedül csak én tudtam,
hogy mire készült.
Mondtam, hogy hagyja el apát.
Hogy a válásnál mellé fogunk állni, és...
Segíteni akartam rajta. Felajánlottam, hogy költözzön hozzám Princetonba.
Azt is, hogy segítek neki leszokni azokról a kurva tablettákról.
Azt mondtam, hogy minden rendben lesz, és tényleg ezt akartam, de nem lett.
Becsaptam, mert valójában semmi sem volt rendben,
de szerettem őt!
Szerettem őt, és még most is szeretem. Szeretem az anyámat.
Szeretem az anyukámat.
Nagyon jó, Lyle.
Ez már használható.
BONCOLÁSI JEGYZŐKÖNYV
1993. JÚLIUS
RABSZÁLLÍTÁS MEGKÖZELÍTENI TILOS
ÖRÖKKÉ MENENDEZ
IMÁDJUK A MENENDEZ TESÓKAT
TÚL CUKIK GYILKOSNAK
VEGYÉL EL, LYLE!
Oké.
Ms. Abramson!
Ne aggódjanak! Csak nagy betűkkel írtam, hogy lássam.
Rövidebb leszek, mint a vád.
Ebben a perben nem az a kérdés, hogy ki,
mikor, hol és mit követett el,
hanem az, hogy miért.
Hogy Erik és Lyle Menendez miért ölték meg a szüleiket.
A kérdés egyszerű.
Ám a válasz, amit hallani fognak a következő hetek, hónapok során
több mint 50 szemtanú és szakértő szájából,
már korántsem lesz ilyen egyszerű.
Szörnyű, sokkoló részletességgel tárjuk önök elé a tényt,
hogy Jose Menendez egy perverz szadista volt,
aki molesztálta a saját fiait,
és hogy Kitty Menendez szintén élvezettel zaklatta a saját fiait.
Mit tettek ezek a fiúk, ezek a gyerekek, hogy ezt érdemelték?
Mi rosszat követtek el?
Megmondom, mi Lyle és Erik bűne.
Az egyetlen bűnük az, hogy szerették az anyjukat és az apjukat,
akik kínozták őket.
A rettenet oka, amit Erik és Lyle számára
a szüleik lelövése jelentett,
nem a rosszindulat vagy a bosszú volt,
nem menő autók vagy új ruhák motiválták őket.
Ez nem a pénzről szólt.
Önvédelemből sütötték el azokat a puskákat.
Lelőtték imádott anyjukat és apjukat,
nehogy Jose és Kitty Menendez végezzen velük előbb.
Érdekes nézőpont.
Minő véletlen, hogy pont ugyanezt a védelmet vetette be
Arnel Salvatierra ügyében is,
aki így megúszott egy gyilkosságot.
Gondolom, ezért kérték fel épp magát.
De várjunk csak! Eredetileg nem ez volt a stratégiájuk.
Ártatlannak vallották magukat.
Ugye a szexuális bántalmazás nem csak a maga kitalációja?
Végül is, legutóbb bejött.
Tudja, mit, Dominick?
Nagyon sajnálom, ami a lányával történt.
Szégyen, hogy a pasas megúszta. Ha rajtam múlik, nem így történt volna.
De a fickó nemcsak elvett, adott is magának valamit.
A karrierjét és az elcseszett elveit.
Illene megköszönnie neki.
De mi van, ha tényleg veszélyben érezték magukat aznap este,
ha féltek, hogy a szüleik megölik őket?
A jó öreg, tökéletlen önvédelem-teória.
Drágám, van egy ingatlanom a Szent András-törésvonal közelében.
Szívesen eladom neked.
Valóban, micsoda történet!
Egy igazi görög tragédia!
A hosszú éveken át bántalmazott, megkínzott testvérek,
akik az életükért rettegve megölik a szüleiket,
az önvédelem végső, elkeseredett aktusaként.
Csakhogy ez a történet teljesen abszurd,
és ezer sebből vérzik.
Ha Jose és Kitty a gyerekeik megölését tervezték azon a vasárnapon,
miért hívta át magukhoz Kitty a barátnőjét, Karen Wiere-t,
hogy együtt bridzsezzenek akkor este?
Hívj fel, bármilyen későn értek is haza Peterrel Santa Barbarából!
Még akkor is átjöhettek.
Lyle és Erik valóban féltek,
hogy a szüleik megölik őket a hajókázáson...
Készen állnak a cápahorgászatra?
...miközben három másik ember is a hajón volt rajtuk kívül?
Azt hittem, csak mi leszünk itt.
És azt tudtátok, hogy Kitty és Jose Princetonba repültek a haláluk hetén,
hogy segítsenek berendezni a Lyle-nak frissen vásárolt lakást?
Ez nem épp arra utal, hogy eszükben sem volt őt megölni?
Kitty Menendez a halála napján töltötte ki Erik egyetemi jelentkezési lapját.
De a vita kedvéért tételezzük fel,
hogy Lyle és Erik valóban önvédelemből ölték meg a szüleiket,
mert életveszélyben érezték magukat!
Nem az lett volna a logikus, ha elmondják az igazat a rendőröknek?
Ha bevallják a gyilkosságot, de felfedik a szörnyű családi titkokat,
amiket éveken át rejtegettek?
Ha mutatnak legalább egy szemernyi bűntudatot a tettük miatt?
Ám ők semmi ilyesmit nem tettek.
Mit csináltak ehelyett?
Hazudtak, méghozzá az első perctől kezdve.
Te fogod... Biztos menni fog? Rá fognak jönni.
Kurvára nem jönnek rá, Erik!
Figyelj!
- A picsába is, menni fog! - Megcsináljuk.
- Menni fog. - Igen, kurvára menni fog!
- Nagyon szeretlek, Lyle. - Én is.
Nagyon szeretlek, E, érted?
Ne cseszd el, oké?
- Beverly Hills-i segélyhívó. - Megölték a szüleinket.
Megállás nélkül hazudtak,
ha jól számoltam, legalább 50 alkalommal.
Hazudtak a nyilvánosságnak, a barátoknak, a rokonoknak, a sajtónak.
Hazudtak, hogy megkapják a részüket az örökségből.
És a rokonok?
Tanúsították, hogy Jose erőszakos volt, és kész rémálom volt vele élni.
Az öcsém birtokló típus volt.
- Lyle-nak semmibe nem volt beleszólása. - És Erik?
Őt túl gyengének, túl érzékenynek tartotta.
Azt mondogatta, hogy nem méltó a Menendez névre.
Néha szándékosan bántotta, hogy elsírja magát,
utána pedig puhánynak nevezte.
Így akarta őt megacélozni.
Hány nyarat töltött az unokatestvéreivel?
Nyolcat.
És ezen nyári szünetek alatt
volt valaha szexuális bántalmazás szemtanúja?
Közvetlenül nem,
de tudtam, hogy Lyle és Erik együtt zuhanyoznak az apjukkal
a teniszedzések után.
Ha Jose elvonult valamelyik fiúval, mindig magukra zárta az ajtót,
Kitty pedig egyértelművé tette, hogy olyankor az a folyosó tiltott terep.
Rendben, azt elismerem,
hogy a Menendez-házban felnőni nem lehetett könnyű.
De van köztünk olyan, aki nem élt át valamiféle bántalmazást gyerekkorában?
Mai mércével mérve én egyértelműen gyerekbántalmazás áldozata voltam.
Apám könyörtelenül elvert,
szíjjal, vállfával, lovaglópálcával.
Egyszer úgy megütött, hogy azóta is részlegesen süket vagyok.
Ő is puhánynak tartott engem.
De azért nem öltem meg.
Én a hagyományos módon menekültem: elköltöztem, saját életem lett.
De Nick, szexuális bántalmazás nem ért.
Ahogy a Menendez fivéreket sem.
Erik és Lyle egyszer sem említették
a szexuális bántalmazás vádját dr. Jerome Ozielnek.
Ez elég komoly mulasztás.
Ha már bevallották a szüleik megölését, miért nem tárták fel a teljes igazságot?
Tehát szerinted ez baromság? Csak kitalálták az egészet?
Az egyik rokon szerint, akivel beszéltem...
Ki az a rokon?
Bocs, Linda. Nem fedem fel a forrásaimat.
Mindenesetre a rokon szerint
a fiúk csak azután álltak elő a szexuális zaklatás történetével,
miután több könyvet is elolvastak
a vérfertőzés és a szülőgyilkosság témájában.
Azokból a könyvekből épp eleget meríthettek ahhoz,
hogy meggyőző mesét adhassanak elő az esküdteknek.
Leslie nézőpontjából pedig
az ügy szexuális vonatkozása épp kapóra jön,
hogy elterelje a figyelmet...
Erik szexuális irányultságáról.
Várjunk, úgy érted, hogy Erik...
Nos, csevegtem a minap
az új kedvenc ebédpartneremmel, Pam Bozanichcsal, aki azt mondta...
Mindenki tudja, hogy Erik meleg.
Ez nyílt titok, amiről senki sem akar beszélni.
Tudja az én csapatom, tudja a védelem,
de ha bárki akár csak utal rá a bíróságon,
Leslie-nek azonnal eldurran az agya.
Miből gondolja, hogy meleg?
Állítólag több rab is leszopta a börtönben.
Ez csak azt jelenti, hogy népszerű, nem azt, hogy meleg.
Homoerotikus fotókat készített róla egy meleg fotós.
Oké, Erik talán meleg, de attól, hogy ezt titkolja, nem lesz gyilkos,
de még csak rossz ember sem.
Valóban nem.
De tegyük fel,
hogy a fivérek még sötétebb titkot rejtegetnek!
Egy titkot,
aminek semmi köze Joséhoz.
És amire Kitty talán rájött.
Erik, hányszor mondtam már,
hogy ne hagyd az átizzadt teniszsortodat a padlón,
mert bűzlik tőle az egész ház.
Arra akarsz utalni, Nick,
hogy Lyle és Erik együtt voltak, mármint, hogy egymással...
Ezt hívják indulatátvitelnek.
Könnyebb Josét szexuális bántalmazással vádolni,
mint beismerni a valódi vérfertőző kapcsolatot.
Amit mindketten akartak.
Képzeljétek el, micsoda szégyent és bűntudatot éreznének,
ha ez valaha kiderülne!
És talán épp azért ölték meg a szüleiket, hogy sose derülhessen ki.
A lényeg az,
hogy bármi is történt velük, Lyle és Erik nem érdemelnek megbocsátást.
Leslie-ék azt hiszik, hogy ha elterelik a figyelmet a tényekről,
ha egyes bizonyítékokat nem engednek bemutatni,
ha légből kapott elméletekkel állnak elő, és igyekeznek részvétet kelteni,
a fiúkat meg szerencsétlen sorsú Dickens-hősökként festik le,
akkor bedőlünk nekik,
és jöhet a szerintük megérdemelt, boldog végkifejlet.
De ha valaki kegyetlenül kioltja egy másik ember életét...
akkor nem szabadna számítania, milyen ócska gyerekkora volt.
Le kell sújtani rá a törvény teljes szigorával.
Ez az, amit a Menendez fivérek érdemelnek,
és én imádkozom, hogy az igazságosság nevében
pontosan ezt is kapják.
Mr. Dunne, lassan indulunk.
Kér még valamit?
Hogy hívják?
Paul. Paul D'Emilio.
Paul, itt egy szelet érintetlen tiramisu.
Kár lenne kidobni.
Bár elfogadhatnám, de holnap fotózásom lesz,
ahol félmeztelenül kell pózolnom.
Minő áldozatokat hozunk a hivatásunkért!
Mr. Dunne, csak el akartam mondani,
hogy nagyon sajnálom, ami a lányával történt.
Imádtam a Poltergeistben.
Gyerekként az volt az egyik kedvencem.
Én évek óta nem néztem meg.
Nem tudom rávenni magam.
A pokolba is!
Mit árthat pár falat tiramisu?
Majd reggel edzek a fotózás előtt.
- Szabad? - Hát hogyne!
Feltételezem, nincsenek gyerekei.
Még nincsenek. Majd egyszer, talán.
Az exnejemnek és nekem két lányunk született Dominique előtt,
de még csecsemőként meghaltak.
Így Dominique lett a mi csodánk,
a mi angyalkánk.
Azt hittük, egy nap ő fog eltemetni minket.
Hiszen ez a dolgok rendje, igaz?
Meg voltam róla győződve,
hogy az lesz a legnehezebb pillanata
ennek a szörnyű pokoljárásnak.
Sőt, az egész életünknek.
De tévedtem.
Sokkal rosszabb volt végignézni John Sweeney tárgyalását,
látni, hogy a védelem miként igyekszik őt áldozatként lefesteni.
Hány éves volt?
Úgy ötéves.
Emlékszem apámra,
ahogy tombol részeg dühében, és az anyám nyakát szorongatja.
Rettegtem, hogy megöli.
Magával is erőszakos volt?
Igen.
Sokszor.
Egyfolytában bántalmazott.
Hadd meséljek a bántalmazásról!
Öt teljes percen keresztül fojtogatta Dominique-ot.
Az én kislányom küzdött...
öt teljes percen át.
A rohadék még be is ismerte,
egyből, ott, a füvön.
Megöltem.
Magamat is meg akartam ölni.
Három és fél évig ült börtönben.
Majd séfként kapott állást Santa Monicában.
Ez nem igazság.
Valóban nem.
Ezért nem hiszem el a védőügyvédek egyetlen szavát sem.
Hazudnak, csalnak, lopnak, képesek bármire a győzelemért.
Még akkor is, ha ezzel meggyalázzák az igazi áldozatok emlékét.
Ami olyan, mintha másodjára is megölnék őket.
Milyen volt a tiramisu?
Amint látja, nagyon finom volt.
Látom.
Ha akarja, maradhatok még.
Későre jár, Paul,
és holnap Lyle Menendez tesz vallomást.
De köszönöm,
hogy meghallgatott.
Sok sikert a fotózáson!
RABSZÁLLÍTÁS MEGKÖZELÍTENI TILOS
A védelem Joseph Lyle Menendezt szólítja.
Emelje fel a jobb kezét!
Esküszik,
hogy a jelen ügyben tett vallomása az igazság,
a teljes igazság és csakis az igazság, Isten úgy segélje?
- Esküszöm. - Üljön le!
A szülei Mary Louise Menendez és Jose Menendez?
Igen.
Szerette a szüleit?
Igen.
1989. augusztus 20-án
az öccsével megölték a szüleiket?
Igen.
Miért végeztek a szüleikkel?
Mert féltünk.
Emlékszik, hogy az apjára közvetlen közelről is rálőtt?
Azt hiszem. Nem emlékszem, csak a fotóra.
Az apja fejsebéről készült fotóra, amit itt látott?
A tett során volt, hogy elfogyott a lőszere?
Igen.
Észrevett ekkor valamit az anyján?
Látott vagy hallott bármit?
Lehetett látni, hogy még mozog apám háta mögött.
Legalábbis úgy tűnt.
És akkor
én...
Újratöltöttem.
Újratöltött?
- Ez igen volt? - Igen.
És mit tett, miután újratöltött?
Én...
Odamentem hozzá,
és közelről rálőttem.
Lyle, térjünk vissza hatéves korába!
Az apjuk készített valaha fotókat önről és az öccséről?
- Igen. - Bíró úr!
Megkérné a tanút, hogy beszéljen hangosabban?
Mr. Menendez, hajoljon közelebb a mikrofonhoz!
Elnézést, bíró úr.
Mr. Menendez, ezen a borítékon az áll, hogy „Erik hatodik szülinapja”.
- Felismeri ezt a képet? - Ez én vagyok.
És ezt?
Ez az öcsém.
- Lát valami ismertetőjegyet az öccsén? - Az anyajegyet.
A barna anyajegyet.
Amikor az apjuk fotózta magukat,
készített képeket az arcukról is?
Nem, csak a nemi szervünket fotózta,
a testünk alsó felét, és...
Néha le is kellett hajolnunk.
Hat- és nyolcéves kora között...
volt szexuális kapcsolata az apjával?
Igen.
Hogyan kezdődött?
Csak...
Úgy kezdődött, hogy...
edzések után
megmasszírozott.
Megmutatta nekem,
aztán simogatott, és megkért, hogy én is tegyem ezt vele.
Aztán le kellett térdelnem,
ő pedig...
irányította a mozdulataimat.
És én...
orálisan kielégítettem.
Maga akarta ezt?
Később mást is csinált önnel?
Igen.
Ő...
Tárgyakat használt.
Egy fogkefét,
és...
és valami borotválkozóeszközt.
Mit csinált ezekkel?
Ez volt a „tárgyas játék”.
Lefektetett az ágyra.
Meztelen voltam,
ő pedig hozott egy tégely vazelint,
és játszadozott velem.
És előfordult,
hogy az apja mással is végzett anális behatolást?
Igen, ő...
megerőszakolt.
Sírt?
Igen.
- Vérzett? - Igen.
- Félt? - Nagyon.
Kérte az apját, hogy hagyja abba?
Igen.
Mondtam, hogy nem... Elnézést.
Mondtam, hogy nem akarom, és hogy fáj.
Azt felelte, hogy nem akar bántani, és szeret.
- Szólt erről az anyjának? - Igen.
- Mit mondott neki? - Hogy kérje meg apát, hogy hagyjon békén.
- Hogy apa fogdos. - Mire az anyja?
Azt mondta, hogy hagyjam abba, hogy felfújom a dolgot,
és hogy apának muszáj megbüntetnie, amikor rossz vagyok.
És hogy apa szeret.
Beszélt erről bárki másnak?
Nem, mert féltem,
és mert apám nem akarta.
Azt mondta, ha elmondom bárkinek, rossz dolgok fognak történni, mert akkor
meg fog ölni.
Az öccsének mesélt erről?
Nem.
Tett valamit az öccsével?
Igen.
Mit tett vele?
Néha én... Amikor úgy éreztem...
Nem is tudom...
Néha fogtam egy fogkefét...
és én is játszadoztam Erikkel.
Sajnálom.
Úgy sajnálom.
Sajnálom!
Nem is értem, mi volt ez odabent. Hihetetlen volt.
Egyszerűen hihetetlen!
És a teremben mindenki bevette.
Tényleg, azt hiszem, mindenki bedőlt neki.
Én...
Sajnálom, Pam. Kérem, bocsásson meg!
Mondtam, hogy megható leszek.
Tíz-kettő. Ez lesz végig.
Ez volt minden idők legjobb vallomása. Én voltam a hős lovag.
Egyetértek.
Nem érem be egy könyvvel.
Írok egy forgatókönyvet ebből az egészből, amit megfilmesítek.
Tudod, ki játszana engem? Richard Grieco.
A határ a csillagos ég.
Nem lepődnék meg, ha az esküdtek megüzennék a bírónak,
hogy nem kíváncsiak többre, zárjuk le az ügyet a picsába.
Simán kapnék legalább 10 000 levelet olyanoktól,
akik készek lennének befogadni engem.
Még egy pap is mondta, hogy befogad.
Ja, egy kibaszott pap.
Bocsánatkéréssel tartozom.
Nem kell bocsánatot kérnie, Dominick, csak ne kövessen!
Sajnálom. Fogalmam sem volt minderről.
Hiszek neki,
ami két dolgot jelenthet.
Vagy azt, hogy ezek a fiúk
az elképzelhető legiszonyúbb bántalmazás áldozatai voltak,
és a szülők pontosan azt kapták, amit érdemeltek,
vagy azt, hogy maga képes volt betanítani ezt az előadást
egy hazug, gyilkos pszichopatának.
Nem tudom, melyik lehetőség az ijesztőbb.
De mindkét esetben kijár önnek a gratuláció.
Dominick!
Nagyon sajnálom.
Gyönyörű lány volt,
és még előtte állt az élet.
Tudja, mik voltak az utolsó szavai hozzám?
„Szeretlek, apa.”
Legalább ez örökre velem marad.
SZÖRNYETEGEK: A LYLE ÉS ERIK MENENDEZ-SZTORI
A feliratot fordította: Kisházi Viktória