Jurații au ajuns la un verdict.
Îl rugăm pe inculpat să se ridice.
În cazul Statul California împotriva lui John Thomas Sweeney,
pentru omor cu intenție indirectă,
noi, jurații, îl considerăm nevinovat pe inculpat.
Pentru acuzația de omor din culpă,
noi, jurații, îl considerăm
vinovat.
Doamnelor și domnilor jurați,
în numele meu, al avocaților, și al celor două familii de aici,
- ...vreau să vă mulțumesc pentru munca dv. - Nu în numele familiei noastre!
Nu le mulțumi în numele familiei noastre!
Dle Dunne, veți putea vorbi în timpul pronunțării sentinței.
Atunci va fi prea târziu!
Omul ăla ne-a strangulat fiica.
Ar trebui să putrezească în închisoare tot restul vieții.
Dle Dunne!
Și le-ați ascuns juraților dovezi importante
despre istoricul lui de violențe împotriva femeilor.
Mi-a bătut fiica luni de zile, apoi a ucis-o.
I-a smuls șuvițe de păr.
Dle Dunne!
A strangulat-o cinci minute!
Mi-ai strangulat fiica. Nemernicule!
- Dle Dunne! Aprod! - Sper să putrezești în iad.
Și tu, cum poți să dormi noaptea, apărându-l pe monstrul ăsta?
MONȘTRI: POVESTEA FRAȚILOR LYLE ȘI ERIK MENENDEZ
Bună, Crocodilule!
Bună!
Ce mai faci?
Sunt bine.
Voi ieși de aici.
Promit.
Au început pregătirile pentru proces. Jill, avocata...
- Adică e... - E tare greu.
Părinții mei
nu te cred, Lyle.
Vor să ne despărțim.
Jamie...
Lasă asta! Ei nu știu ce legătură avem noi.
Știi că te iubesc.
Nu-i așa?
Vreau să las asta în urmă,
ca să-ți pot oferi tot ce meriți, da?
Și am nevoie de ajutorul tău.
Bine?
Vreau să te uiți la Afacere de familie.
Ce?
E un film sau ce?
Da, cu Sean Penn și cu Christopher Walken.
E un film al naibii de bun.
Chiar ar trebui să-l vezi.
Bine. De ce?
Vreau să faci ceva.
Ce?
Vreau să spui că tata te-a violat.
Ce?
Nu!
- De ce nu? - Nu m-a violat.
Da. Dar nimeni nu va ști asta.
Nu contează. Nu pot să mint despre așa ceva.
Poți măcar să spui că s-a dat la tine?
Ce mama naibii! Te plătesc.
Ce vrei să spun?
Să-ți amintești când m-ai găsit încuiat în dulap.
- Nu-mi amintesc. - Ba da.
Eram în dulap, murdar de rahat de câine,
și-mi făcusem nevoile într-o caserolă.
- Ești sigur că eram eu? - Da. Cum de nu-ți amintești?
Că ți-am dat un pistol?
Nu. Doar că ți-am cerut unul.
Fiindcă te temeai de tatăl tău?
Fiindcă ne amenințase și ne temeam pentru viețile noastre,
așa că ți-am cerut.
- Nu. - Ba da, dar ne-ai refuzat.
„Nu” îți spun ție acum. Nu fac asta.
De ce nu? Așa s-a întâmplat. Asta chiar s-a întâmplat.
Amintește-ți, fiindcă s-a întâmplat!
Sau măcar zi-le altora că-ți amintești, pentru că-ți amintești, Brian!
Haide, Brian! Ce dracu'?
Brian, îți amintești! Brian, sigur îți amintești!
Îți amintești!
Scuze.
Stai să înțeleg: tatăl tău ți-a ucis câinele.
Da. Ne omorâse dihorul, așa că tata i-a tăiat capul.
Și l-am găsit în congelator.
Dacă răspundeam greșit la o întrebare, mă lovea cu capul de masă.
Măcăia la mine, zicea că merg ca rața.
Râdea că-s bâlbâit.
Care ar fi cea mai bună cale de a...
Ce?
Mama ne bătea. Era oribil. Ne urmărea prin casă cu cuțitul.
Aș vrea să nu vă fi născut!
Știi ce? Încheiem pe ziua de azi.
Nu e vorba că nu cred că poveștile ar fi adevărate.
Dar nu cred felul în care le spune el, înțelegi?
Când am vorbit prima oară cu el,
deși nu s-a întâmplat instant,
mi s-a părut un băiețel speriat, pentru care am simțit compasiune.
Dar, nu știu de ce, când e chemat la bară, pare că vorbește despre altcineva.
Pare a fi...
un psihopat.
Voiam să spun „actor prost”, dar e bine și cum zici tu.
Oare...
Crezi că el a pus totul la cale?
Lyle a inventat toată povestea
și l-a convins pe Erik să mintă și el?
Și dacă e invers?
Nu spun că asta va fi strategia.
Doar vorbesc cu voce tare.
„Te-am văzut la televizor ieri, așa că ți-am scris.
Știu că ești nevinovat pentru că sunt medium.”
„Stai să mă prezint! Sunt Candy,
o mamă divorțată, cu doi copii, și m-am luptat toată viața cu greutatea...”
„Bună, Lyle! Îți scriu doar ca să-ți spun că te cred.
N-ai fi putut să faci ce spune lumea
sau, dacă ai făcut-o, sigur ai avut un motiv bun.
Mi-am dat seama după privirea ta de prima dată când te-am văzut.
Dacă ai nevoie de ceva, de orice,
poate doar să vorbești cu cineva, sună-mă!
Toată dragostea mea, Norma.”
Un apel de la Penitenciarul Los Angeles, de la...
Lyle Menendez.
Alo?
Bună!
Norma?
Doamne, nu pot să cred că se întâmplă asta!
Eu și Jamie nu ne-am potrivit niciodată.
Acum inventează lucruri, cică am rugat-o să spună chestii.
Asta arată că unii oameni sunt...
Unii oameni sunt răi.
Da.
Dar nu tu.
Ai o voce sexy.
Mi-e dor de Tony.
N-aveam timp să fiu deprimat când era și el aici.
Ce îți lipsește cel mai mult?
Sexul sau...
Ce?
Mai știi când ți-am spus că tata și acel bărbat erau...
Că era amantul tatălui meu.
Cel care... ți-a spus că tatăl tău plănuia să te omoare?
Da.
Asta nu s-a întâmplat. Eu...
Eu am inventat.
Doar am inventat.
Pot să întreb de ce?
De ce ai inventat asta?
Erik?
Erik, Lyle ți-a zis să inventezi asta?
Trebuie să-mi dau seama ce să fac cu Oziel.
E un semn de întrebare uriaș.
De ce nu i-am spus despre sexul cu tata?
Da. Asta e... Da.
Aș vrea să pot scrie o carte.
Asta e povestea mea.
Să explic cum m-am simțit fiind Lyle Menendez.
Nimeni n-ar putea spune că merit să fiu închis.
Lyle, e o idee foarte bună. Te-aș putea ajuta s-o scrii.
Lyle, îți voi cere să retrăiești ziua aia.
Care?
Ultima zi. Ultima zi în care părinții tăi erau în viață.
Da, sigur.
Am jucat tenis.
Dar am fost foarte neatent.
Căci credeai că părinții urmau să te omoare.
Nu, știam că asta aveau de gând.
Așteptau momentul.
- De aia te-a speriat călătoria cu barca. - Da.
Dacă n-ar fi fost și căpitanul, sigur ar fi făcut-o atunci.
Împușcați și aruncați în apă, apoi ar fi zis că ne-am înecat.
Dar, Lyle, chiar vreau să-mi povestești despre duminica aia.
Ziua...
când s-a întâmplat.
Da, sigur.
Trebuie să plecăm.
Unde sunt? Unde sunt mama și tata?
Nu știu. Cred că sunt jos. Televizorul e pornit.
Să ne cărăm naibii de aici!
Ne vedem la mașină. Vino urgent! Fii calm!
Unde mergeți?
- Mergem la film. - Ba nu.
Nu plecați din casa asta.
Vrem să mergem la film.
Tu rămâi aici, iar tu, Erik, hai sus!
Nu. Nu te atingi de fratele meu.
Nu te mai atingi de fratele meu.
Fratele tău e fiul meu și pot să fac ce vreau cu el. Dă-te!
Stai degeaba și-l lași să facă asta!
N-ai voie să vorbești cu mine. N-ai voie să spui nimic!
Ai distrus familia asta.
Kitty, să mergem!
Să mergem!
Ce ai crezut că voiau să facă?
Să-și ia armele.
- Armele lor sunt la etaj? - Nu știu. Mergem să vedem?
Poftim!
Nu avem timp. Ia-ți pușca! Ne vedem la mașină.
Dar nu asta s-a întâmplat, nu?
Nu, asta credeam că urma să se întâmple.
Nu cred.
Ce?
Dacă eu aș fi jurat, nu aș crede niciun cuvânt din ce spui.
Bine.
Când mi-ai spus povestea prima oară, ai resimțit toate emoțiile,
deci le-am simțit și eu.
Eram chiar acolo, cu tine.
Dar, nu știu de ce, când stai pe scaunul ăsta,
mi se pare că inventezi totul.
- Încerc să explic povestea. - Lasă asta! Asta e treaba mea.
I-ai pus pușca în față mamei tale, nu?
De ce ai făcut asta?
Cred că...
am încercat să-i curm suferința.
Nu, nu ești fermier, Lyle.
Nu e scroafa ta de preț.
De ce merita să moară?
- Pentru că l-a lăsat să ne violeze. - Da!
Mulțumesc!
Pentru că l-a lăsat să te violeze.
Trebuie să simt durerea aia, Lyle.
Jurații trebuie să simtă asta.
Femeia asta, mama ta,
l-a lăsat să te violeze.
Te paște pedeapsa cu moartea.
Arată-mi cum te-ai simțit!
Adică emoțiile?
Da.
Vrei să plâng?
Pentru că pot.
Da.
Am vrut doar s-o ajut.
Am iubit-o foarte mult.
Și mi-a părut rău pentru ea.
Eu i-am găsit biletul de sinucidere.
Eram singurul care știa
ce plănuia să-și facă.
I-am spus să-l părăsească.
Că vom fi de partea ei la divorț. Că eu...
Am vrut să ajut. Dacă era nevoie să vină la Princeton
și să locuiască cu mine, prea bine.
I-am spus că o voi ajuta
să nu mai ia atâtea pastile.
I-am spus că totul va fi bine.
Voiam să fie bine, dar eu nu eram.
Eram un mincinos, fiindcă nu era bine deloc.
Dar am iubit-o.
Am iubit-o și încă o iubesc.
O iubesc pe mama.
O iubesc pe mami.
Foarte bine, Lyle.
Așa mai merge!
RAPORT DE AUTOPSIE
IULIE 1993
TRANSPORTUL DEȚINUȚILOR NU VĂ APROPIAȚI
MENENDEZ PENTRU TOTDEAUNA
PENTRU FRAȚII MENENDEZ
PREA FRUMOȘI CA SĂ FIE CRIMINALI
SĂ NE CĂSĂTORIM, LYLE!
Bine.
Dnă Abramson!
Nu vă faceți griji! Am scris mare ca să văd mai bine.
N-am de gând să vă țin cât v-a ținut procurorul.
Procesul ăsta
nu va fi despre „cine”.
Nu va fi despre „ce”, „când” sau „unde”.
Procesul va fi despre „de ce”.
De ce și-au ucis părinții Erik și Lyle Menendez?
E o întrebare simplă.
Dar răspunsul pe care îl veți auzi
în următoarele săptămâni și luni
de la peste 50 de martori și de experți
nu e nici pe departe simplu.
Veți afla, cu detalii groaznice și șocante,
că Jose Menendez era
un sadic pervers sexual,
care și-a molestat fiii.
Cum, de fapt, lui Kitty Menendez îi plăcea să-și molesteze sexual copiii.
Ce au făcut acești băieți, acești copii, ca să merite un asemenea abuz?
Ce au făcut?
Vă spun eu ce vină poartă Erik și Lyle.
Singura vină pe care o poartă
e că și-au iubit părinții care i-au torturat.
Când Erik și Lyle au îndurat
îngrozitorul chin de a-și împușca părinții,
n-au făcut asta din răutate
sau ca să se răzbune.
Nu au făcut asta pentru mașini de lux sau pentru haine noi.
Nu au făcut asta pentru bani.
Au tras cu armele în legitimă apărare.
I-au împușcat pe mama și pe tatăl pe care-i iubeau
ca Jose și Kitty Menendez să nu-i ucidă ei primii.
E o perspectivă foarte interesantă.
Ce coincidență! Ai folosit exact aceeași apărare
în cazul lui Arnel Salvatierra.
A scăpat cu acuzația de omor prin imprudență.
Cred că de asta te-au angajat.
Stai puțin! Nu așa s-au apărat la început.
Au pledat nevinovați.
N-ai inventat tu abuzul sexual, nu?
Pentru că a mers data trecută.
Știi ceva, Dominick?
Îmi pare foarte rău pentru ce a pățit fata ta.
Omul ăla n-ar fi trebuit să scape. Și nu scăpa, dacă-l reprezentam eu.
Dar ar trebui să-ți dai seama: ți-a oferit ceva.
Ți-a oferit o carieră și un punct de vedere.
Pentru asta, ar trebui să-i mulțumești.
Totuși, dacă s-au gândit că viețile lor erau în pericol în noaptea aia,
că părinții lor voiau să-i omoare?
Vechea teorie imperfectă a legitimei apărări.
Dragă, am niște imobiliare pe lângă falia San Andreas,
pe care ți le-aș vinde.
Și ce poveste!
E o tragedie greacă.
Frați chinuiți și abuzați ani întregi,
temându-se pentru viețile lor, își omoară părinții
într-un act disperat de legitimă apărare.
E o teorie complet absurdă și plină de goluri.
Dacă Jose și Kitty plănuiau să-și ucidă fiii în acea duminică,
de ce o invitase Kitty pe Karen Wiere, prietena ei, acasă la ea,
ca să joace bridge chiar în seara aia?
Chiar dacă tu și Peter vă întoarceți din Santa Barbara târziu, sună-mă!
Poate reușiți să ajungeți.
Lyle și Erik chiar s-au temut
că părinții lor aveau să-i ucidă în timpul plimbării cu barca?
Sunteți gata să prindem rechini?
Când mai erau trei oameni pe barca aia?
Credeam că vom fi doar noi.
Știați că Kitty și Jose urmau să zboare la Princeton
în săptămâna aceea,
ca să-l ajute pe Lyle să-și mobileze noul apartament pe care i-l cumpăraseră,
ceea ce sugerează că poate nu plănuiau să-l omoare?
Kitty Menendez completa înregistrarea lui Erik la facultate
în noaptea crimelor.
Acum, de dragul discuției,
să zicem că Lyle și Erik și-au ucis părinții în legitimă apărare
pentru că se temeau pentru viețile lor.
N-ar fi sunat apoi la poliție, ca să spună adevărul?
N-ar fi mărturisit și dezvăluit ulterior toate secretele groaznice de familie
pe care le ascunseseră ani întregi?
Nu s-ar fi purtat frumos,
de parcă ar fi resimțit măcar puțină vină pentru ce au făcut?
Dar nu, nu asta s-a întâmplat.
Ce au făcut în schimb?
Au mințit
chiar de la început.
Bine. Vei... Ești sigur că poți? Pentru că își vor da seama.
Nu-și vor da seama, Erik!
- Ne descurcăm. - O scoatem la capăt.
- Ne descurcăm. - Da, o scoatem la capăt!
- Te iubesc mult. - Și eu.
Te iubesc mult, E, bine?
N-o da în bară, bine?
Serviciul de urgențe.
Cineva ne-a omorât părinții.
Au mințit și au mințit,
și au tot mințit de cel puțin 50 de ori, după numărătoarea mea.
Au mințit publicul și presa, și-au mințit prietenii și rudele.
Și apoi au mințit ca să se asigure că își primesc moștenirea.
Cum rămâne cu rudele?
Au declarat că Jose era abuziv,
că era un coșmar să trăiești în casa aia.
Fratele meu putea să fie foarte posesiv.
Lyle nu avea voie să-și exprime părerile.
Dar Erik?
Îl credea slab, prea sensibil.
Îi spunea că nu era vrednic de numele Menendez.
Uneori făcea lucruri ca să-l rănească, să-l facă să plângă,
apoi îl tachina și-i zicea „fătălău”.
Voia să-l întărească.
Cam câte veri ai petrecut cu verișorii tăi?
Opt veri.
Și, când ai stat cu verii tăi în acele veri,
ai văzut vreo dovadă de abuz sexual?
Nu, nu direct.
Dar știam că Lyle și Erik făceau duș cu tatăl lor
după orele de tenis.
Imediat ce Jose intra în cameră cu vreunul dintre ei,
încuia ușa.
Kitty îmi spusese clar: nu aveam ce să caut pe hol. Niciodată.
Bine, asta recunosc.
Nu le-a fost ușor să crească în familia Menendez.
Dar cine de la masa asta n-a suferit o formă de abuz
în copilărie?
După standardele de azi, eu am fost victima unui abuz.
Tata m-a bătut fără milă
cu curele, cu umerașe, cu o centură.
Sunt parțial surd din cauza uneia dintre bătăile lui.
Și pe mine m-a considerat „fătălău”.
Dar nu l-am ucis.
Am scăpat în stilul obișnuit. M-am mutat, am început o viață nouă.
Dar, Nick, tu n-ai fost abuzat sexual.
Nici frații Menendez.
Nici Lyle, nici Erik nu i-au pomenit
lui Jerome Oziel că au fost abuzați sexual.
E o omisiune destul de mare.
Dacă tot mărturisești că ți-ai omorât părinții,
de ce să nu spui totul?
Crezi că e o minciună? Că au inventat totul?
Conform unei rude Menendez cu care am vorbit...
Care rudă?
Scuze, trebuie să-mi protejez sursele.
Dar, conform sursei,
frații au ales apărarea bazată pe abuzul sexual
după ce au citit mai multe cărți
despre paricid și incest.
Cărțile acelea le-au oferit toate detaliile necesare
pentru a convinge un juriu că au pățit-o și ei.
Și, din perspectiva lui Leslie,
apărarea bazată pe abuzul sexual ar putea ajuta
la distragerea atenției de la...
sexualitatea lui Erik.
Stai! Vrei să spui că Erik e...
Am vorbit zilele trecute
cu noua mea tovarășă de mers la masă, Pam Bozanich, iar ea a spus...
Toată lumea știe că Erik e gay.
E un secret cunoscut despre care nu vorbește nimeni.
Echipa mea știe, apărarea știe,
dar, oricând se face aluzie la tribunal,
Leslie o ia razna, nu altceva.
Ce te face să crezi că e gay?
Am auzit că alți deținuți i-au făcut felații.
Asta nu te face gay. Asta te face popular.
Și a pozat pentru un fotograf gay, a făcut poze homoerotice.
Poate că Erik e gay, dar nu ești criminal, dacă-ți ascunzi orientarea.
Asta nu te face un om rău.
Sigur că nu.
Dar poate
că frații ascundeau un secret și mai întunecat.
Un secret care nu avea legătură cu Jose.
Poate că asta știa Kitty.
Erik!
De câte ori ți-am spus? Nu-ți mai lăsa pantalonii transpirați pe jos!
Împuți toată casa!
Nick, vrei să spui că Lyle și Erik au fost
împreună în sensul ăla?
E ideea de transfer afectiv.
E mai ușor să-l acuzi pe Jose de abuz sexual
decât să recunoști adevărata relație incestuoasă.
Cea consimțită.
Imaginați-vă ce vină și rușine ar simți frații,
dacă secretul lor ar ieși la iveală.
Și poate că și-au ucis părinții ca asta să nu se afle niciodată.
Esența e că, indiferent ce au pățit,
Lyle și Erik nu au dreptul la iertare.
Leslie și echipa ei cred că, dacă ne distrag atenția de la fapte,
nu prezintă anumite dovezi în sala de judecată,
ne derutează cu teorii juridice ciudate,
provoacă suficientă milă
și-i prezintă pe frați ca pe niște amărâți din romanele lui Dickens,
noi vom cădea în plasă,
iar ei vor avea parte de finalul hollywoodian pe care-l vrea ea.
Dar, când pui capăt cu sălbăticie vieții altcuiva,
n-ar trebui să conteze cât de mizerabilă a fost copilăria ta.
Ar trebui să fii pedepsit în conformitate cu legea.
Ăsta e finalul pe care-l merită frații Menendez.
Mă rog,
de dragul dreptății,
să aibă parte de acest final.
Dle Dunne, plecăm.
Mai aveți nevoie de ceva?
Cum te numești?
Paul. Paul D'Emilio.
Paul, e o felie de tiramisù neatinsă aici.
N-aș vrea să se irosească.
Mi-ar plăcea,
dar mâine am o ședință foto și cred că trebuie să merg fără cămașă.
Ce sacrificii facem pentru vocația noastră!
Dle Dunne,
voiam să vă spun
că îmi pare foarte rău pentru ce-a pățit fiica dv.
Am adorat-o în Poltergeist.
Adoram filmul ăla când eram mic.
Nu l-am mai văzut de mult.
Nu pot să-l mai văd.
Ce naiba! Nu mor de la două înghițituri de tiramisù.
Mă duc la sală dimineață, înainte de ședință.
Îmi permiteți?
Chiar te rog!
Să înțeleg că nu ai copii.
Încă nu. Poate voi avea într-o zi.
Eu și fosta mea soție
am avut două fiice înainte de Dominique,
dar amândouă au murit în copilărie,
de aceea, pentru noi, Dominique era fiica-miracol,
îngerul nostru,
care avea să ne înmormânteze, credeam noi.
Așa ar trebui să fie, nu?
Eram convins
că acela avea să fie cel mai dificil moment
din tot calvarul ăla...
din toată viața noastră.
Dar m-am înșelat.
A fost mai rău să urmărim procesul lui John Sweeney
și felul în care a încercat apărarea să-l facă să pară victima.
Câți ani aveai?
Aveam vreo cinci ani.
Mi-l amintesc pe tatăl meu
care, într-o criză de furie, a strâns-o pe mama de gât.
Eram îngrozit că o va ucide.
Și a fost vreodată violent cu tine?
Da.
De mai multe ori.
Abuzurile au fost nesfârșite.
Hai să-ți povestesc eu despre abuz!
A strangulat-o pe Dominique
timp de cinci minute.
Fata mea s-a zbătut...
timp de cinci minute.
Nemernicul a recunoscut chiar acolo, pe gazon.
Am ucis-o. Am încercat să mă sinucid.
A stat trei ani și jumătate în închisoare.
S-a angajat bucătar în Santa Monica.
Asta nu e dreptate.
Nu, nu e.
De asta nu cred niciodată cuvintele rostite de avocații apărării.
Mint, înșală, fură, orice ca să câștige.
Chiar dacă asta înseamnă că pângăresc amintirea victimelor adevărate.
Iar asta e de parcă le-ar ucide a doua oară.
Cum a fost tiramisù?
Evident, a fost foarte bun.
Evident.
Aș putea sta mai mult, dacă vreți.
Se face târziu, Paul.
Și...
Lyle Menendez va depune mărturie mâine.
Dar mulțumesc!
Că m-ai ascultat.
Succes la ședința foto!
TRANSPORTUL DEȚINUȚILOR NU VĂ APROPIAȚI
Apărarea îl cheamă pe Joseph Lyle Menendez.
Ridică mâna dreaptă!
Declari solemn
că mărturia pe care o vei depune e tot adevărul
și doar adevărul, așa să te ajute Dumnezeu?
- Da. - Ia loc, te rog!
Părinții tăi erau Mary Louise Menendez și Jose Menendez?
Da.
Ți-ai iubit părinții?
Da.
Și, în data de 20 august 1989,
tu și fratele tău v-ați omorât părinții?
Da.
De ce v-ați omorât părinții?
Pentru că ne temeam.
Îți amintești că l-ai împușcat pe tatăl tău de foarte aproape?
Așa cred. Nu-mi amintesc.
Îmi amintesc imaginea.
Imaginea văzută aici? Cea cu rana tatălui tău la cap?
La un moment dat, ai rămas fără gloanțe?
Da.
Ai descoperit ceva legat de mama ta în momentul ăla?
Ai văzut ceva sau ai auzit ceva?
Am sesizat o mișcare în spatele tatălui meu.
Părea că se mișcă.
Și...
am reîncărcat arma.
Ai reîncărcat arma?
- Da? - Da.
Și ce ai făcut după ce ai reîncărcat-o?
Eu...
m-am aplecat deasupra ei și am împușcat-o de aproape.
Lyle, hai să discutăm despre un moment când aveai șase ani:
tatăl tău v-a făcut fotografii ție și fratele tău?
- Da. - Onorată instanță!
Îi puteți cere martorului să vorbească mai tare?
Da. Dle Menendez, vă rog să vorbiți mai aproape de microfon!
Iertare, onorată instanță.
Dle Menendez, pe plic scrie: „A șasea aniversare a lui Erik”.
- Recunoști fotografia asta? - Eu sunt.
Și ăsta?
E fratele meu.
- Recunoști semnul de pe fratele tău? - Semnul din naștere.
Semnul maro din naștere.
Și, când tatăl tău vă făcea astfel de poze,
părea să vă fotografieze
și fețele?
Nu. Ne fotografia doar zonele genitale,
jumătatea inferioară a corpului și...
Sau în poziție aplecată.
Când aveai vârsta cuprinsă între șase și opt ani,
tatăl tău a avut contact sexual cu tine?
Da.
Cum a început?
Doar...
A început cu...
După antrenamentele sportive, îmi făcea masaj.
Și îmi arăta,
mă mângâia și îmi cerea să fac la fel cu el.
Și mă punea pe jos.
Și îmi ghida mișcările.
Și îi făceam
sex oral.
Voiai să faci asta?
Și, la un moment dat, ți-a făcut și alte lucruri?
Da.
El...
Da, folosea obiecte:
o periuță de dinți
și...
un fel de ustensile de bărbierit.
Și ce făcea cu ele?
Aveam ședințe cu obiecte.
Mă întindea pe pat,
eu eram dezbrăcat, iar el avea un tub cu vaselină...
și se juca cu mine.
Și, la un moment dat,
a încercat tatăl tău să te penetreze anal
și cu altceva?
Da. El...
m-a violat.
Ai plâns?
Da.
- Ai sângerat? - Da.
Ți-a fost frică?
Foarte frică.
L-ai rugat să nu facă asta?
I-am spus că nu... Îmi pare rău.
I-am spus că nu voiam să fac asta, că mă durea.
A zis că n-a vrut să mă rănească, că mă iubește.
- I-ai spus mamei tale? - Da.
- Ce i-ai spus mamei tale? - Să-i spună tatei să mă lase în pace.
Că mă tot atingea.
Mama ta ce a zis?
A zis: „Încetează! Exagerezi.
Tatăl tău trebuie să te pedepsească atunci când greșești.”
Și mi-a spus că el mă iubește.
I-ai spus vreodată altcuiva?
Nu.
Nu, pentru că mi-era frică, iar tata nu voia să spun nimănui.
Spunea că se vor întâmpla lucruri rele dacă voi spune cuiva,
că mă va ucide.
I-ai spus fratelui tău?
Nu.
I-ai făcut ceva fratelui tău?
Da.
Ce i-ai făcut fratelui tău?
Uneori, când mă simțeam...
Nu știu...
Luam o periuță de dinți...
și mă jucam și eu la fel cu Erik.
Îmi pare rău.
Îmi pare tare rău.
Nu știu ce s-a întâmplat în sală. A fost incredibil.
Chiar a fost incredibil! Și cei din sală...
Toți l-au crezut! L-au crezut.
Chiar au crezut ce a spus.
Eu...
Îmi pare rău, Pam. Te rog să mă scuzi!
Ți-am spus că pot convinge juriul. Zece din 12. Așa va merge treaba.
A fost cea mai tare mărturie depusă vreodată.
Un cavaler în alb.
Da. Sunt de acord.
Nu mă opresc doar la o carte.
Voi transforma totul într-un scenariu și voi face un film.
Știi cine m-ar juca? Richard Grieco.
Nu există limite.
Poate că juriul i-a și scris judecătorului:
„Nu mai e nevoie de alte mărturii. Hai să terminăm cu asta!”
Probabil aș putea face rost de 10.000 de scrisori
de la familii dispuse să mă primească la ele acasă.
Până și un preot a spus că m-ar primi.
Da, un preot nenorocit.
Îți datorez scuze.
Nu e nevoie să-ți ceri scuze, Dominick. Dar nu mă mai urmări!
Îmi pare rău.
Habar n-aveam.
Îl cred.
Ceea ce poate însemna una dintre variante:
fie cei doi au îndurat cel mai tulburător abuz posibil
iar părinții lor au primit exact ce meritau,
fie tu ai reușit să regizezi prestația aia
cu un psihopat criminal și mincinos.
Nu știu care dintre aceste posibilități mă sperie mai tare.
Oricum,
felicitări, cred.
Dominick!
Îmi pare tare rău.
Era o fată frumoasă.
Și avea toată viața în față.
Știi care au fost ultimele ei cuvinte?
„Te iubesc, tati.”
Măcar asta îmi va rămâne pe vecie.
MONȘTRI: POVESTEA FRAȚILOR LYLE ȘI ERIK MENENDEZ
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă