Поглянь, і тут заклад TCBY.
Це ж довбана золота жила.
Я хочу так само розкрутити «Містера Баффало».
Скрізь, де є TCBY, поряд має бути «Містер Баффало».
Здорова їжа, привітне обслуговування.
Ми друкуватимемо гроші. Так і знай, Еріку.
TCBY просуває йогурт,
а «Містер Баффало» так само просуватиме крильця «Баффало».
Можеш увімкнути кляте KIIS-FM?
- Прошу! - Лайле.
Дідько!
Заспокойся.
Щоразу доводиться йому це казати!
Дякую! Дякую.
Обожнюю цих чуваків.
Я сказав Джеймі, коли вони виступатимуть у «Форумі», ми підемо.
А ще - музика.
Клієнт «Містера Баффало» приходить їсти крильця й відпочивати, так?
Музика матиме значну роль.
Це татові туфлі?
Ти носиш його взуття?
Так, ми-бо тепер ступаємо його слідами, так?
Я і подумав: «Ось як найліпше…»
Це «Олден 560», тож вони вузькі.
Треба взяти 42,5 більшої повноти.
Припини.
Еріку, послухай мене. От не треба цього зараз.
Вибач.
Зберися, не поводься як баба.
Агов, усе гаразд.
Ну ж бо.
Я тебе люблю. Люблю.
- А я - тебе. - Усе гаразд.
Тепер усе вирішуємо ми.
І вони будуть нами пишатися. Так, вони пишатимуться.
Що ти сказав учора? Що ти мені сказав?
Скажи.
Думаю, вони пишалися б нами.
Еріку, я знаю, що вони б нами пишалися.
Агов, нам сюди.
Придурок.
Агов! Зупини кляту машину!
- Я маю висадити вас позаду. - Ні! Висадиш нас на цім тротуарі.
- Тут багато людей. - Тоді переїдь їх.
Що? Вони мали під'їхати до чорного входу.
Еріку! Ваших батьків убила мафія?
Що?
Ні, я Лайл.
Схоже, що це саме так, але потрібно все з'ясувати.
А ви самі боїтеся мафії?
Так. А де ваша камера?
Мафіє, після всього - лише спробуйте.
- Це погроза? - Ходімо.
Ви - дві мішені, ясно?
Ми призначимо вам цілодобову охорону, добре?
Пітере.
Є дещо, що ти маєш зробити бездоганно.
Ти впевнений, що він зможе це зробити?
Зможе. Він чудовий актор.
Він якось читав монолог Шекспіра.
Я подумав, що варто почати з історії.
У домі, де ми з Лайлом жили малими, спереду було величезне вікно.
Завжди було так, що летіли птахи,
билися об скло, падали й травмувалися.
А моя мама підбирала пташок,
приносила їх додому й лікувала,
допомагала одужати,
а потім проводжала їх,
коли вони відлітали.
Це одна з моїх улюблених згадок про маму.
Те, як вона дбала про птахів.
Певно, я сказав би їм:
«Може, колись, коли ми зустрінемося на небесах,
ми ще поганяємо м'яча разом».
Дякую.
Бідолашні хлопці.
Лайл одержимий тим, щоб ми правильно ввімкнули пісню.
ГІЛЬДІЯ РЕЖИСЕРІВ АМЕРИКИ
Ікона.
Легенда.
Лідер у своїй галузі.
Голова сім'ї. Тренер із тенісу.
Більшість людей мріють бодай про щось одне,
а Хосе Менендес був усім цим.
А ще він був нашим батьком.
Усі, хто знав мого тата, скажуть, що він був жорстким.
Спитайте суддю, який щось пропустив на моєму або Еріковому тенісному матчі.
Тату, якщо ти слухаєш, а я знаю, що так і є,
ти можеш бути спокійним: я готовий прийняти твою мантію
і бути опорою цієї родини.
А тобі, мамо…
Що я можу сказати?
Якщо тато був фундаментом,
ти, мамо, була як шпалери й гарні меблі.
Я знаю, що не завжди було легко ростити двох хлопців-розбишак,
та в кожному нашому будинку ти створювала домашній затишок.
Тож, мамо, мої останні слова тобі
будуть не мої, а двох поетів, які вміють це набагато краще за мене.
Як вони написали: «Дівчино, я за тобою сумуватиму».
Я знав це завжди Ти розіб'єш серце мені
Та як би не боліло, я все зробив
Ти мене навколо Мізинця обкрутила
Бо всміхнулася чарівно
На хресті кохання довго я висів
Ти на мене чари напустила
І в мене дух перехопило
Але нічого я б і не зробив Щоб ти зі мною залишилась
Я за тобою сумуватиму
Уся любов, яку я до тебе відчув
Ніщо не змінить уже Думку мою
Ох, дівчино
Я за тобою сумуватиму
Тобі віддаю всю любов свою
Ніщо не змінить уже Думку мою
Ти йдеш
Тепер я тут сиджу й час марную свій
Не знаю, що й робити мені
Це трагедія моя Бачити, що скінчилася ця мрія
Та не забуду той день, коли зустрів тебе я
Дівчино, я за тобою сумуватиму
ЧУДОВИСЬКА: ІСТОРІЯ ЛАЙЛА Й ЕРІКА МЕНЕНДЕСІВ
Ну правда ж?
Минуло більше двох місяців після жорстокого вбивства
Хосе й Кітті Менендесів
у їхньому домі в Беверлі-Гіллз.
Але поліція наразі ані трохи не наблизилася до розкриття вбивць.
Ну ж бо, слабаче! Не зупиняйся.
За попередніми даними, їхнє вбивство могла замовити мафія,
можливо, це пов'язано з бізнесом Хосе Менендеса
в індустрії домашнього відео, тобто з його фірмою Live Entertainment.
Але детектив Лес Золлер із поліції Беверлі-Гіллз
нещодавно сказав журналістам, що поліція досі розслідує всі варіанти.
Подробиць я не розкриватиму,
але можу сказати, що розслідування досі в дуже активній фазі
й наші хлопці не заспокояться,
доки той, хто вчинив ці безглузді й огидні вбивства
не опиниться за ґратами й під загрозою смертної кари.
Що це було?
Ні!
От повіриш? Вона сказала,
що повибирала ці сукні, бо думала, що ми не зможемо вдягнути їх знову.
Я це ще запросто вдягну.
Коли замерзне пекло й мене запросять на вечірку на льоду.
«НЕОБМЕЖЕНА ВЛАДА» ЕНТОНІ РОББІНС
Доктор Озіел, слухаю.
Докторе Озіеле, це Ерік Менендес.
Еріку?
Я знаю, що дзвоню в останню мить,
але чи можливо потрапити до вас сьогодні?
Це важливо.
Схоже, я маю час о другій, якщо тобі це підходить.
Ні, я…
Я б хотів найпізніший час.
Не хочу, щоб інші ваші пацієнти бачили мене.
Прошу, докторе Озіеле!
Так. Як щодо четвертої? Тоді можемо говорити скільки завгодно.
Гаразд. О четвертій. Добре.
Гаразд. До зустрічі.
Дідько. Ти це бачила, Джеймі?
Він підстрибнув, як школярка. Класика.
Не будь заразою, Лайле.
- Привіт, Еріку. - Привіт.
- Кудись ідеш? - Так, маю кілька справ.
Гаразд. Але поспішай.
Ми з Джеймі купили купу цукерок на Хелловін.
І не дешеве лайно. А шикарних!
- Ти знаєш, як я люблю Хелловін! - Так.
Зберігаймо сімейні традиції.
Еріку!
Будь ласка, проходь. Сідай.
Чудово виглядаєш. Приємно тебе бачити, юначе.
Еріку, проходь.
- Я радий, що ти подзвонив. - Так, я теж.
Отже, ти відчуваєш… Що саме?
Так, просто настрій якийсь…
суїцидальний.
Гаразд.
Чому б тобі не сісти?
Те, про що я тут говорю,
ніхто цього не почує, так?
- Ви ж це не записуєте? - Ні.
І не можете нікому про це сказати?
Коли ти приходив до мене раніше щодо звинувачення в крадіжці
й дурнощів, які вже давно позаду,
суд постановив, що я маю розповісти твоїм батькам, про що ми говорили.
Але тепер, вочевидь…
Тобто вони ж…
Гадаєте, ми могли би піти прогулятися?
Отже, мені постійно сняться кошмари,
просто щоночі, про маму й тата.
І в цих кошмарах їх убивають?
Так, переважно.
І я в цих снах знову там і переживаю все це заново.
Але наче в уповільненій зйомці.
І я стою там,
а мамі прострелили живіт, потім ногу,
бо її коліно практично вибухнуло.
- Так? - Так.
І в неї все стріляють, але вона ніяк не помре.
І обличчя мого батька зносить пострілом знову й знову.
Його обличчя просто зникає, і повсюди дим.
- І щоночі такий сон? - Так, практично.
Це «Трилер».
Малий нарядився як Майкл Джексон у «Трилері».
Чому ти хочеш себе вбити, Еріку?
Що це вирішить?
- Пакощі чи ласощі! - Ходімо. Мерщій.
Гаразд!
- Пакощі чи ласощі. - Ось так!
Боже мій.
- Ти впустив меч, друже. - Дякую.
- Це тобі. - Дякую. З Хелловіном!
- Це тобі. - А в тебе що за костюм?
Що?
Я Том Круз!
З фільму «Коктейль».
Еге ж. Культовий, бляха.
А це те той будинок, де батьків…
Що?
Застрелили?
Хочеш зайти й подивитися?
Чи краще забирайся з моєї власності,
поки я не запхав цей «Снікерс» тобі глибоко в дупу, ковбою?
Мій тато був чудовою людиною.
Багато хто цього не знав.
Спершу він працював у Hertz,
а потім пробився до кіноіндустрії.
Він був там, де гроші, за кадром,
але він був не менш впливовим, ніж Спілберг чи Скорсезе.
Звісно, так.
Я подумав, що міг би написати про нього книгу,
лише через те, що він мав стільки цілей у житті,
і він хотів стати сенатором. Ви це знали?
Він хотів бути першим кубинсько-американським сенатором Флориди.
Але ж він мав би переїхати до Флориди?
Так. Він збирався перевезти нас туди. Ми мали бути як Кеннеді.
Це все буде в книзі.
Він думав, що ми з Лайлом
колись могли б стати президентами.
І тому він був такий суворий до нас, просто…
завжди.
Він просто був…
дуже…
Що відбувається, Еріку?
Отже…
Це ми зробили. Ми з братом…
Ви їх застрелили?
Так.
Гаразд.
Як гадаєш? Може, краще повернутися в офіс і поговорити про це.
Гаразд.
Тобі стало краще,
коли ти мені це сказав?
- Трохи. - Гаразд.
Еріку,
Треба, щоб ти розповів мені про все що сталося, якщо можеш.
Гаразд, але не записуйте.
Я не записуватиму.
Навіщо вам про це знати?
- Я ж маю говорити про свої почуття. - Так.
Розповісти мені, що сталося - це найкращий спосіб зробити це.
Гадаю, план зародився,
коли я дивився фільм «Клуб молодих мільярдерів».
Йому було страшно, дуже страшно.
Він про дітей багатих батьків, де вони їх убивають.
Діти - батьків.
Це змусило мене замислитися,
бо здавалося схожим на наші життя - Лайла й моє.
Френк влучив йому в голову.
Лайле, поглянь.
Почала сочитися кров, тож ми швидко загорнули його в ковдру
й віднесли до машини.
Тож ми почали невимушено розмовляти про це.
Що було б, якби ми
позбулися цієї негативної владної сили в нашому житті.
Тож ми швидко склали план.
Я хотів зробити це швидше, поки була сміливість це зробити.
Але Лайл хотів приділити час тому, щоб усе спланувати.
Тож ми домовилися зробити це десь за тиждень, у неділю.
- Чому в неділю? - Бо в покоївки вихідний.
Овва, то це й усе?
Ви подивилися фільм і вирішили вбити власних батьків, Еріку.
Чому?
Що чому?
- Чому ми це зробили? - Так, Еріку.
Отцевбивство - дуже серйозний учинок.
Отцевбивство?
Тобто вбивство батьків.
І, звісно, Еріку, це не рідкість.
Таке буває.
Кожне четверте вбивство скоює член сім'ї.
Справді?
Отакої. Гаразд.
Усі справи різні,
але в більшості випадків є обтяжливі обставини.
Так, вони були дуже обтяжливими.
Ні, я маю на увазі насильство.
Або суперечки через гроші.
Твій батько в усьому прагнув контролю. Ми з тобою про це говорили.
Еріку, ти подивився фільм і вирішив убити своїх батьків.
Більшість людей так не роблять.
Так.
Вони не знають мого батька.
Гейм. О'Коннелл веде п'ять до одного.
Що це була за чортівня? Якого біса ти робиш, Еріку?
Господи! Малий ти гівнюче!
Над чим ми працювали?
- Боже! - Пане Менендесе!
Ні! Не чіпай мене!
Двадцять п'ять тисяч доларів! Забирайся геть. Тебе звільнено.
- Припини. Краще піди… - Еріку!
Тримай позицію, чорт забирай!
Твій батько знущався з тебе фізично, Еріку?
Вашингтон.
Олімпія.
Південна Дакота.
Пас.
Південна Дакота!
Дідько!
Любий. Овва!
Бовдур ти тупий. Це П'єр!
П'єр!
Повірити не можу, що ти в Прінстоні. Неймовірно.
Повірити не можу, що ти в Прінстоні.
Ні. Не зовсім.
Це був твій останній шанс.
Чуєш? Що я тобі казав?
- Таке вичудив, як бісова сучка! - Припини.
- Це невдале рішення. - Невдале?
- Було ж за лінією! - До дупи це! Залізай!
Закрий двері.
Просто…
Дуже був владний.
Гаразд.
А навіщо вбивати маму?
Вона була залежною від батька.
У нього був роман.
І вона почала багато пити, приймати таблетки.
Вона була схильна до самогубства.
Ми подумали, що це знак, що вона не цінує свого життя.
І ми таким чином…
позбавили її страждань.
А ще сталося таке.
Лайл був удома. Його вигнали з Прінстона за плагіат.
- Огидний ти шмат лайна! - Так!
- Клятий педик! - І що ти із цим робитимеш?
Удариш мене? Ось що я скажу! Я хочу, щоб ти мене негайно вдарив!
Ану стули пельку!
- Не чіпай мене! - Погляньмо, старий. Ну ж бо!
Вони ніяк не зупинялися. А потім долучилася мама.
Я люблю її. Гадаю, ти маєш зрозуміти, мамо.
Тобі 20 років. Ти не одружишся.
Нізащо.
Нащо вас слухати? Ви одружилися в моєму віці!
- Та вона шльондра! Це за гроші! - От і поглянь на мій щасливий шлюб.
Ти лицемірка. Байдуже, що ти кажеш!
- Я з нею одружуся! - Не смій так казати!
Вона не з хорошої родини. Цього не буде.
- Ніколи, нізащо. - Тату!
- Я хочу тебе врятувати. - Ні.
Ти не маєш права так казати, бо ти зробила те саме!
Це ти лицемір! А як щодо цього?
Дай сюди. Одягнімо.
Гаразд, хлопче.
Усе гаразд.
Хлопче, хлопче.
Лайле!
Як давно це в тебе?
Роки зо три. Чи чотири.
- Чому я цього не знав? - Бо я не хотів, щоб ти знав!
У тому й суть, Еріку! Ніхто не має знати!
Навіть Джеймі не знає.
На бульварі Вілшир продають перуки…
Щось у тому було…
Коли я побачив брата,
якого боготворив, розумієте?
Який завжди…
захищав мене.
А я побачив його
таким уразливим.
Воно якось прикручується?
Скоріше чіпляється.
Це тато мене змусив.
Я просто бачив його.
І я раптом побачив, наскільки жорстоким було те, що відбувалося в тому будинку.
І…
І нарешті я йому сказав.
Що?
Що ти йому сказав?
Просто що люблю його.
Що відтепер я завжди вибиратиму брата понад батьками.
Це в той момент усе для тебе змінилося?
Так. І тоді ж я подивився фільм.
І в ту мить я знав, що це станеться.
Я знав, що ми це зробимо.
Нам не треба було про це говорити. Та ідея мала власну силу тяжіння.
Ми пішли в магазин зброї на заході Лос-Анджелесу.
Пістолет доведеться чекати два тижні.
- Що? Не може бути. - Але це моє право.
Ясна справа. За це подяка Джеррі Брауну.
Закон Каліфорнії про безпеку вогнепальної зброї. Повна маячня.
Дідько!
Мені треба лише посвідчення водія з Каліфорнії.
Тож ми поїхали в округ Орандж.
Пред'явіть дозволи на носіння зброї.
До біса! Це незаконно!
Я громадянин США. Громадяни США мають певні права.
Так пише Конституція!
Біда в тім, що в Лайла забрали права за перевищення швидкості.
А я не взяв справжніх прав, лише фальшиві.
Дідько!
- Це згодиться проти зловмисників? - Ще б пак.
Та ми знайшли магазин «Біґ 5» у Сан-Дієго, де взяли рушницю на один документ.
Гаразд, пред'явіть посвідчення особи.
У тому «Біґ 5», щоб заплатити чеком, треба два документи,
а щоб купити рушницю - один.
Я скористався липовим.
Ти дозволив їй піти
Тепер усе не так і не те
Треба знайти винуватого Знайти винуватого
Треба знайти винуватого
А винен дощ Який все лився й лився
Після цього ми підготували алібі з другом Лайла, Перрі Берманом.
Привіт.
Привіт, ну що, дуполиций?
Зустріньмося в Taste of L.A. Я там давно не був.
Отже, все було готово.
Була якраз неділя.
Тож ми мали це зробити.
Ми справді це зробимо?
Так.
Гаразд.
- Гаразд. - Гаразд. Ми зробимо це.
Ми зробимо це.
Гаразд, зробімо це зараз.
Стріляй першим, щоб уже не відступив.
Що?
Гаразд.
Я люблю тебе, Еріку.
Я люблю тебе.
Він не сказав жодного слова за добу.
Що ти робиш? Що це?
Ні!
Я доб'ю маму.
Вони довго працювали разом…
Позбирай гільзи.
Іди сюди. Ну ж бо.
- Лайле, сядеш за кермо? - Я навряд чи зможу.
Їдьмо до Колдвотер.
Ви мене погано чуєте?
Сеанс «Бетмена» о 21:50.
Так, але зараз 22:40.
Знаю, але ми хочемо на нього. Допоможете?
- Там моя дівчина. - Скажи, що друга половина найкраща.
Ми чули, що перша половина кіно відстійна, псує решту.
Ми хочемо побачити другу половину.
Такі правила. Не більше 15 хвилин від початку.
- Гаразд. Дідько! - Бляха!
Припиніть лаятися на мене.
Гаразд. Тоді дайте два квитки на бісів сеанс о 22:55.
Ще повільніше.
- Дякую. - Приємного перегляду.
Знаєш що? Агов, Еріку! До біса це, їдьмо до Taste of L.A.
Лайле, що ми робимо?
Сідай у машину, Еріку.
Ті квитки тепер марні. Їдьмо вже.
Отакої.
Перепрошую.
Це «Едам»?
Так, це копчений «Едам».
Він такий кремовий.
Ось, Еріку, спробуй.
Знаєте що? Я б не поєднував його із «Шаблі».
Лайле, думаю, нам краще піти.
- Може, заспокоїшся? - Ми спізнилися. Перрі тут немає.
То й що? Я смакую вином із сиром
і стараюся, щоб нас побачили люди.
Бо ми тут сидимо вже чотири години.
Знаєте, як кажуть: «Час летить, коли ти в цім ресторані!»
Тут нікого немає.
- Рятувальна служба Беверлі-Гіллз. - Алло. Поліція…
Лайле!
- Що сталося? - Якісь…
- Що сталося, пане? - Хтось убив моїх батьків.
Перепрошую?
Хтось убив моїх батьків!
Мамо!
Як ти почуваєшся?
Погано.
Еріку, розкажи мені про ту ніч.
Ні.
Що ви за психотерапевт? Я прийшов, щоб відчути себе краще.
Як покращити твої відчуття, Еріку?
Я прийшов почути, що я не зла людина.
Скажіть, що я не поганий.
Ти вбив матір і батька, Еріку.
Я знаю. Знаю.
Але…
Я ж не погана людина.
Я не такий.
Можете це сказати?
Ти не погана людина, Еріку.
Мені сняться кошмари, і я не можу заснути.
Я живу в будинку, де я застрелив своїх батьків.
Я не можу спати, і щоночі бачу кошмар.
І щоночі я в тому домі,
і в тому кошмарі я стріляю в них, а вони ніяк не помирають.
І це не припиняється.
Це припиняється, лише коли я стріляю в себе.
Винен дощ…
Тоді я можу спати - лише коли прострелю собі голову.
Гаразд.
Еріку.
Еріку, ти в безпеці. Ти тут у безпеці, гаразд?
Я дуже раджу щось зробити.
Як-от подзвонити Лайлу. Хай негайно приїздить.
- Гаразд. - Гаразд?
- Так. - Гаразд.
Пакощі чи ласощі.
Так. Ось, тримай.
Агов, а можна ще один?
Ти про що? Це ж надвеликі «Снікерси».
- Знаєш, як це щедро? - Боже. Я просто спитав.
Вилупок!
Може, повернешся до клятого Ван-Найса, убогий ти шмате лайна?
- Он як? Та пішов ти! - Сам ти пішов!
Класний дешевий костюм, гнидо!
Кляті діти.
- Алло? - Лайле.
Це доктор Озіел. Приїзди до мене в офіс. Тут Ерік.
Що?
Лайле, він мені все розповів.
Дайте йому трубку!
Ні, приїзди до офісу, і ми все це зможемо обговорити.
Негайно дайте поговорити з братом!
Я не буду цього робити, Лайле.
Приїжджай в офіс і поговори з ним особисто. Це важливо.
Бляха…
Дідько!
Гадаю, він скоро буде.
Еріку, ти правильно вчинив, що сказав.
Я прошу тебе залишитися тут.
Я піду по каву, бо, здається, ми тут ще надовго.
Не йди. Я зараз повернуся.
Ой, ну ж бо!
- Алло? - Джудалон, слухай мене.
- Приїжджай в офіс. - Ким ти себе вважаєш?
- Ти знову трахаєш дружину. - Чорт.
«Вибач. Покращімо наш шлюб».
«Ми трахатимемось, я скажу Джудалон, що все скінчено».
- Іди в сраку, Джеррі! - Замовкни й слухай!
Ерік щойно зізнався у вбивствах.
Лайл їде сюди.
Я можу бути в небезпеці.
Ти маєш бути свідком.
- Я туди не поїду. - Поїдеш.
- Щоб вони мене вбили? - Ні! Не вб'ють!
Ніхто тебе не вб'є! Просто негайно їдь сюди.
Що? Джеррі!
Що?
Дідько!
Ну ж бо!
Чорт! Бляха! Уперед!
Їдь уперед!
Довго ви чекаєте?
Ці лікарі, га?
Що ти йому сказав?
- Лайле, сідай. - Стуліться. Я не з вами розмовляю.
Що ти йому сказав? Що ти розповів?
Про що? Про маму й тата?
Бо ми не знаємо, хто їх убив.
Я все йому розповів.
Гаразд. Усе про що?
Що це, певно, мафія? Що, мабуть, це банда?
Лайле, мені снилися кошмари, я мусив комусь сказати.
Він розповів усе.
Я не знаю, що означає: «Він розповів усе!» Не знаю, що за «все».
Те, що він це сказав, не означає, що це правда!
Лайле…
Я боявся, що вб'ю себе.
Лайле, прошу.
Замовкніть, будь ласка, добре? Я розмовляю з братом!
Ми вбили їх.
Застрелили.
- Бляха, хто там був? Хто це? - Що?
Я гадки не маю.
Цей офіс звуконепроникний.
Будь ласка, Лайле, сідай. Усе добре.
- Усе добре? - Можеш просо сісти?
Хіба ж усе добре?
Якщо ми з Еріком убили батьків, що добре?
Лайле, у тебе ж немає пістолета?
Гаразд, це конфіденційно.
Усе, що ви тут скажете, конфіденційно.
Що б ти не сказав мені чи своєму братові, я не розповім про це нікому,
тож нічого страшного, якщо ти…
- Якщо я що? - Якщо скажеш, що в тебе в кишені!
- Прошу, не роби цього. - Сиди, Еріку!
Я не знаю, що мені робити з тобою! Я не знаю, хто ти!
У мене немає брата!
Мені треба було комусь сказати.
Тоді скажи мені! Мені, бляха, скажи!
Тобто чорт забирай! Якого біса ти вигадав щось подібне, Еріку?
Це не брехня, Лайле. Ми це зробили!
Лайле, скажи, що в тебе в кишені.
Це довбаний «Снікерс», гаразд?
Я роздав 300 штук таких у нас удома.
Діти люблять наш дім. Ми хороші люди.
Ти зіпсував мій улюблений вечір за рік.
Своєю цією брехнею.
- Це не брехня. - Стули вже пельку, га?
- Доктор Озіел не скаже… - Замовкни, я думаю!
Бо якщо ми це зробили, то ми вбили б і вас.
- Лайле. - Хіба ні?
Навряд це вдала думка.
- Боїтеся, докторе Озіеле? - Лайле!
Я обираю життя без страху.
Батько теж таким був.
Лише те, що мій брат щось вам сказав,
не робить це правдою, докторе Озіеле.
Лайле, доктор Озіел не може нікому казати. Як ти цього не розумієш?
Ніхто ніколи не дізнався би про це, Еріку!
Ніхто ніколи не мав дізнатися!
Це був ідеальний злочин.
І він би навіть пишався.
Він би пишався. Ти сам так сказав.
Ніхто ніколи не дізнається, правда?
Що б ми не сказали, це не використають у суді, тож усе гаразд.
Можна просто сказати, що він робив… Що?
Ментальну вправу?
- Так. - Так.
Твоя правда. Я нікому не можу сказати.
Нікому.
Мені треба було з кимось поговорити.
Лайле, прошу, сідай.
Гадаю, це може бути навіть на краще.
Що?
Уявімо на мить, що вас звинуватять.
- Ви сказали, що… - Я не скажу…
Я нікому нічого не скажу, гаразд? Зрозуміло?
Якщо вас спіймають, то не через мене.
Але якщо хтось, наприклад, бачив…
Я можу вас урятувати.
Як?
Бо знатиму, що сталося насправді, якщо ви все мені розкажете.
Я можу сказати суду, що ви боялися.
Що батько вас контролював і ви просто не витримали.
Є різні типи вбивств, розумієте?
Є злочини в пориві почуттів, коли люди просто спалахують.
А не щось, розумієте, більш продумане.
Щось сплановане заздалегідь, як-от соціопатичне вбивство.
То що тоді це було,
як ви думаєте?
Ми соціопати, докторе Озіеле?
Ні, тому я думаю, що ви маєте все мені розказати.
То ви так думаєте?
Так.
- Еріку, ходімо. - Справді.
Гадаю, вам варто прийти знову. Я можу допомогти.
Що ви тепер робитимете?
- Подзвоните Даян Сойєр? - Що?
Я питаю, що ви збираєтеся робити зараз із цією інформацією.
Нічого.
Я піду повечеряю з дружиною.
Гаразд.
Добре.
Щасти вам, докторе Озіеле.
МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР БЕДФОРДА
Мені на Рексфорд.
Гаразд.
Я тебе відвезу.
- Вибач, Лайле. - Ні.
Усе гаразд.
- Ми знаємо, що тепер робити. - Що?
Треба його вбити.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька